Справа № 487/5494/26 
Провадження № 3/487/964/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.08.2026 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Нікітіна Д.Г, за участю секретаря Сідлецької О.М, розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно:  ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , працюючого заступником начальника з експлуатаційного утримання та безпеки автомобільних доріг служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, який притягується до адміністративної відповідальності  за ст.188-28 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708625 від 02.07.2026 ОСОБА_1 , будучі заступником начальника з експлуатаційного утримання та безпеки автомобільних доріг служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, 17.06.2026 об 12:00 годині не виконав вимогу припису уповноваженого підрозділу Національної поліції України №30 від 14.04.2026 року, а саме не усунув наявні недоліки в утриманні автодороги М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ" вказаних у вимозі, чим не забезпечив безпеку дорожнього руху. 
На думку посадової особи Управління патрульної поліції своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.1.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст.188-28 КУпАП.
Крім того 09.07.2026 до Заводського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708646 від 02.07.2026 ОСОБА_1 про притягнення тієї ж самої особи до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП
Крім того 09.07.2026 до Заводського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708652 від 02.07.2026 ОСОБА_1 про притягнення тієї ж самої особи до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП
Крім того 09.07.2026 до Заводського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708652 від 02.07.2026 ОСОБА_1 про притягнення тієї ж самої особи до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП
Крім того 09.07.2026 до Заводського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708663 від 02.07.2026 ОСОБА_1 про притягнення тієї ж самої особи до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП
Крім того 09.07.2026 до Заводського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708678 від 02.07.2026 ОСОБА_1 про притягнення тієї ж самої особи до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП
Крім того 09.07.2026 до Заводського районного суду надійшов протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708652 від 02.07.2026 ОСОБА_1 про притягнення тієї ж самої особи до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП.
В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, надав до суду заперечення. Просив суд закрити провадження по справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП. 
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що провадження по справі підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, виходячи з наступного.
У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Правилами ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну оцінку, з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
У зв`язку з цим слід зазначити, що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.
Зокрема, в контексті рішення ЄСПЛ «Надточій проти України» (рішення від 15.05.2008, заява N7460/03) правопорушення, яке розглядається, має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції, що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне порушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини обвинуваченого.
Статтею 278 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;
2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
У відповідності до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративне правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. 
Незважаючи на вимоги ч. 2 ст. 251 КУпАП та вказане рішення ЄСПЛ, яке згідно ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» обов`язкове і для працівників Національної поліції, протокол про адміністративне правопорушення, який визначає межі судового розгляду і є доказом у справі, суперечить іншим матеріалам справи про адміністративне правопорушення, оскільки відомості зазначені у ньому належним чином не узгоджуються з іншими матеріалами справи.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (ст. 252 КУпАП).
Диспозиція ст. 188-28 КУпАП передбачає відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила дорожнього руху).
Згідно з п. 1.1 Правил дорожнього руху вони, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
За змістом п.1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 1.5. Правил дорожнього руху дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган.
Частиною третьою статті 12 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що Посадові особи, які відповідають за будівництво, реконструкцію, ремонт, експлуатацію та облаштування автомобільних доріг, вулиць та залізничних переїздів, мостів, шляхопроводів, інших споруд, зобов`язані:
- забезпечувати утримання їх у стані, що відповідає встановленим вимогам щодо забезпечення безпеки дорожнього руху;
- при виникненні умов, що створюють загрозу безпеці дорожнього руху, здійснювати заходи для своєчасної заборони або обмеження руху, а також відновлення безпечних умов для руху;
- впроваджувати у повному обсязі заходи щодо безпеки дорожнього руху при здійсненні будівництва, реконструкції та ремонту доріг, вулиць та залізничних переїздів;
- позначати місця виконання робіт, місця, де залишено на дорозі, вулиці, залізничному переїзді машини і механізми, будівельні матеріали тощо, відповідними дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами, а в темний час доби і при тумані - сигнальними вогнями, передбаченими діючими нормами;
- по закінченні робіт на дорозі, вулиці, залізничному переїзді негайно привести їх у стан, що забезпечує безперешкодний і безпечний рух транспортних засобів і пішоходів, та впорядкувати зони відчуження;
- у разі забруднення проїзної частини доріг, вулиць, залізничних переїздів невідкладно здійснювати заходи для їх очищення і своєчасного попередження учасників дорожнього руху про загрозу безпеці руху, що виникла;
- обладнувати їх технічними засобами регулювання дорожнього руху;
- виявляти аварійно-небезпечні ділянки та місця концентрації дорожньо-транспортних пригод та забезпечувати здійснення у таких місцях відповідних заходів щодо удосконалення умов та організації дорожнього руху для забезпечення його безпеки;
- своєчасно виявляти перешкоди дорожньому руху та забезпечувати їх усунення, а у разі неможливості - невідкладно позначати дорожніми знаками, огороджувальними і направляючими засобами;
- щомісяця проводити лінійний аналіз аварійності.
Підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за нормами КУпАП є встановлення в діянні цієї особи всіх обов`язкових ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого відповідною нормою КУпАП, зокрема об`єктивної та суб`єктивної сторони правопорушення. Приймаючи до уваги, що суд здійснює оцінку вже зібраних та наявних в матеріалах справи доказів, зазначення всіх ознак складу правопорушення має бути належним та відображеним у протоколі про адміністративне правопорушення відповідно до ст. 256 КУпАП.
Статтею 188-28 КУпАП передбачено відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Диспозиція даної правової норми передбачає, що адміністративна відповідальність за невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, наступає у особи, до кола посадових обов`язків якої відноситься дотримання відповідних правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, і яка не виконала у встановлений строк вимогу (припис) посадової особи уповноважених підрозділів Національної поліції про усунення цих порушень.
Відповідно до п.4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за №1395, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-28 КУпАП щодо невиконання законних вимог (приписів) посадових осіб уповноважених підрозділів Національної поліції України, щодо усунення порушень правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, додаються акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі та копія раніше надісланої (врученої) вимоги (припису).
Як доказ вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 708625 від 02.07.2026 долучено: повідомлення про запрошення до підрозділу патрульної поліції від 19.06.2026, вимога (припис) №30 від 14.04.2026 року, акт контрольного обстедення вулично-шляхової мережі від 17.06.2026 до якої долучено схему та фото-зображення ділянки місцевості, акт контрольного обстедення вулично-шляхової мережі від 17.06.2026 до якої долучено схему та фото-зображення ділянки місцевості..
Відповідно до ст. 10 КУпАП, адміністративне правопорушення визначається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала або свідомо допускала їх настання.
Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-28 КУпАП може мати місце лише при належній обізнаності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, про її зобов`язання вчинити дії, в даному випадку привести до належного експлуатаційного стану приведення до належного експлуатаційного стану ділянки місцевості. 
Однак, матеріали справи не містять жодних доказів надіслання (вручення) вимоги (припису) від 14.04.2026 № 30 ОСОБА_1 .
Також, суд констатує, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази, які б підтверджували ту обставину, що до кола посадових обов`язків ОСОБА_1 , як заступника начальника з експлуатаційного утримання та безпеки автомобільних доріг служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області входить контроль за експлуатаційним станом ділянки вулично-шляхової мережі М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ".
Під час розгляду справи судом встановлено, що проїзд від будинку АДРЕСА_3 вздовж прибудинкових територій будинків АДРЕСА_5 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 з виїздом на вул. Котляревського в місті Дніпрі не перебуває на балансі Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпровської міської ради, а є прибудинковою територією вказаних будинків, балансоутримувачем якої є об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Дніпровець-75».
Як вбачається з положень статті 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» утримання та благоустрій прибудинкових територій багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договорі на утримання та благоустрій прибудинкової території. 
На переконання суду долучені до матеріалів документи не можуть слугувати доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення за відсутності будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б свідчили про вчинення особою адміністративного правопорушення. Вказане узгоджується і з правовою позицією Верховного Суду (постанова від 20.05.2020; справа № 524/5741/16-а).
Таким чином, матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 188-28 КУпАП, обов`язково мають містити чинну та належним чином засвідчену уповноваженою на те посадовою особою орагну Національної поліції України копію документу, яким відносно особи, що притягається до адміністративної відповідальності, винесена відповідна вимога (припис), а також мають бути долучені документи, які б підтверджували обізнаність особи, щодо якої винесено вимогу (припис) про зобов`язання вчинити дії.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010, адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правовій презумпції, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Аналогічного роду положення закріплено і у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які зводяться до того, що кожен вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Зазначене узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».
В той же час, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06.12.1998 (п. 146) Європейський суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинності вимагає серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не починали розгляд справи з упередженої думки, що особа скоїла правопорушення, яке ставиться їй в провину; всі сумніви, щодо її винуватості повинні тлумачитися на користь цієї особи.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах «Тейксейра де Кастро проти Португалії» та «Шабельник проти України» неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів має відповідати передбаченим національним правом вимогам основним правам гарантованих Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Тобто, якщо уповноваженим органом не доведено підставність притягнення особи до адміністративної відповідальності, суд не може в ході розгляду справи взяти на себе функції щодо самостійного відшукування доказів винуватості особи, самостійно змінювати, на шкоду особі фабулу, викладену у протоколі про адміністративне правопорушення, яка, по суті, становить виклад обвинувачення у вчиненні певного правопорушення, винуватість у скоєнні якого певною особою має доводитися в суді.
ЄСПЛ у своїх рішеннях указує, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року), тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.
Таким чином, посадовою особою, якою складався стосовно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ст. 188- 28 КУпАП не дотримано відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів щодо доведеності вини особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а тому він не міг усвідомлювати протиправний характер своїх дій.
Суд зауважує, що сам факт складання протоколу не може бути достатнім доказом вчинення правопорушення за відсутності інших належних доказів і не звільняє уповноважену особу на складання протоколу особу від обов`язку збирання доказів у спосіб визначений Законом. Протокол про адміністративне правопорушення є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення, а тому не може вважатися доказом вчинення правопорушення в розумінні ст. 251 КУпАП, а обставини, викладені в ньому повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності і не викликали сумніву у суду.
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки наявні у ньому дані не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Крім того, матеріалами справи жодним чином не доведено вини ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення, тобто невиконання законної вимоги посадової уповноваженого підрозділу Національної поліції, так як доказів того, що вказану вимогу (припис) ОСОБА_1 було вручено в матеріалах справи немає, що свідчить про відсутність у в його діях обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення - вини як у формі умислу, так і у формі необережності.
Виходячи з вищезазначеного, зважаючи на недоведеність належними та допустимими доказами того факту, що саме до кола посадових обов`язків ОСОБА_1 , як заступника начальника з експлуатаційного утримання та безпеки автомобільних доріг служби відновлення та розвитку інфраструктури у Миколаївській області, відноситься контроль за вулично-шляхової мережі М-14 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ", щодо приведення до належного експлуатаційного стану вказаної ділянки, не може вважатись обґрунтованою та не породжує ОСОБА_2 , як посадової особи, обов`язку таку вимогу виконувати. Відтак, необґрунтованим є і складення відносно ОСОБА_1 протоколу щодо вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Приймаючи до уваги, що у справі відсутні в достатньому обсязі належні та допустимі докази на підтвердження факту того, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 188-28 КУпАП, будучи посадовою особою, яка обізнана про винесення уповноваженою особою органу Національної поліції України щодо приведення до належного експлуатаційного стану вищевказаної ділянки, суд позбавлений можливості встановити обставини вчинення останнім інкримінованого йому адміністративного правопорушення та наявність в його діях складу правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП.
Наведені обставини, виключають можливість притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП.
Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи. Натомість, згідно з ч. 2 ст. 251 КУпАП такий обов`язок покладено на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягається до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, зокрема у справах «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002, неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпції.
Отже, на переконання суду, не доведено поза розумним сумнівом вини ОСОБА_1 та наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП, тоді як, відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю, суд приходить до висновку про відсутність поставленого у вину працівником патрульної поліції в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 188-28 КУпАП, у зв`язку з чим справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю на підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись п. 1) ч. 1 ст. 247, ст.ст. 283, 284 КУпАП, суд
ПОСТАНОВИВ:
Об`єднати в одне провадження матеріали відносно ОСОБА_1 про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 188-28 КУпАП.
Присвоїти об`єднаним матеріалам спільний номер справи №487/5494/26, провадження №3/487/964/26.
На підставі п. 1) ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно  ОСОБА_1 за ст. 188-28 КУпАП закрити, за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. 
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч. 5 ст. 7 та ч. 1 ст. 287 КУпАП.
Апеляційна скарга подається до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд міста Миколаєва.

Суддя Д.Г. Нікітін