15.07.2026 
Справа № 337/1603/26
Провадження № 2/337/1467/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючої судді- Ширіної С.А.,
з участю секретаря- Бикової С.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація по Дніпровському району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини ,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом , в якому просить встановити факт самостійного виховання та утримання нею неповнолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заяву обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 13.09.2014 р. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 27.01.2021 шлюб розірвано.Від шлюбу сторони мають сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю.Судовим наказом Токмацького районного суду Запорізької області від 01.10.2020 з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Судовий наказ знаходиться на примусовому виконанні. Відповідно до довідки відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Запорізькій області від 03.03.2026 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів з 01.03.2022 по 28.02.2026 р..Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №402р від 18.09.2023 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю. З 27.10.2023 по теперішній час вони взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .Неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні . Відповідач ОСОБА_2 не приймає ніякої участі у житті дитини. Відповідно до довідок Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №88 від 10.08.2023 та Запорізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №100 від 12.02.2026 вихованням ОСОБА_3 займається виключно ОСОБА_4 , відвідує батьківські збори, батько дитини ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться.Згідно довідки некомерційного підприємства «Правобережний центр первинної медико-санітарної допомоги» ЗМР від 18.02.2026 №0242/01-16, батько ОСОБА_2 за медичною допомогою до лікаря-педіатра з дитиною жодного разу не звертався, станом здоров`я хлопчика не цікавився. Встановлення факту самостійного виховання та перебування на утриманні неповнолітнього сина, необхідно для захисту прав дитини та уникнення суперечностей при визначенні даного факту зі сторони органів державної влади та з метою отримання можливості одноособового звернення в інтересах дитини до державних та освітніх органів органів місцевого самоврядування. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом немає. 
Ухвалою судді від 23.03.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 18.06.2026 підготовче провадження у цивільній справі закрито, призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду письмову заяву з клопотанням про розгляд справи без її участі, позов просить задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом в поряду ч.1 ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, оскільки адреса зареєстрованого місця проживання відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території. Будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, відповідач до суду не з`явився, відзив на позов до суду не подав, із заявами про розгляд справи без її участі до суду не звертався.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Дослідивши письмові докази, оцінивши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 13.09.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Токмацькому району реєстраційної служби Токмацького міськрайонного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис 34.Прізвище після укладення шлюбу дружини « ОСОБА_6 ». 
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 16.09.2015 Виконавчим комітетом Молочанської міської ради Токмацького району Запорізької області ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 27.01.2021 шлюб розірвано.Від шлюбу сторони мають сина- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір`ю.
Судовим наказом Токмацького районного суду Запорізької області від 01.10.2020 з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу) , але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. 
Судовий наказ знаходиться на примусовому виконанні. 
Відповідно до довідки відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Запорізькій області від 03.03.2026 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів з 01.03.2022 по 28.02.2026 р..
Розпорядженням голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №402р від 18.09.2023 визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю. 
З 27.10.2023 по теперішній час ОСОБА_1 та неповнолітній ОСОБА_3 взяті на облік як внутрішньо переміщені особи та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 постійно проживає з позивачкою, перебуває на її утриманні . 
Відповідач ОСОБА_2 не приймає ніякої участі у житті дитини.
Відповідно до довідок Запорізької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №88 від 10.08.2023 та Запорізької спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №100 від 12.02.2026 вихованням ОСОБА_3 займається виключно ОСОБА_4 , відвідує батьківські збори, батько дитини ОСОБА_2 контакту зі школою не підтримує, успішністю дитини не цікавиться.
Згідно довідки некомерційного підприємства «Правобережний центр первинної медико-санітарної допомоги» ЗМР від 18.02.2026 №0242/01-16, батько ОСОБА_2 за медичною допомогою до лікаря-педіатра з дитиною жодного разу не звертався, станом здоров`я хлопчика не цікавився.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку, у порядку, зокрема, окремого провадження (п. 3 ч. 2 ст. 19 ЦПК України).
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 7 ст. 19 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною 1 статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 80 ЦПК України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до роз`яснень, наданих у постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам, при розгляді справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, слід мати на увазі, що згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений факт перебування фізичної особи на утриманні.
Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.
Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Звертаючись до суду з зазначеною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заявник зазначив, що факт самостійного виховання та утримання нею неповнолітнього сина має для неї юридичне значення та необхідний їй для забезпечення захисту прав та інтересів його неповнолітнього сина, з приводу чого судом зазначається наступне.
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, повноваження суб`єктів владних повноважень, визначені Конституцією та законами України. При здійсненні своїх владних управлінських функцій відповідно до законодавства вони діють на підставі та в межах наданих їм повноважень, у тому числі й щодо встановлення фактів, що мають юридичне значення. Такі повноваження щодо встановлення того чи іншого факту мають бути чітко визначені у відповідних нормативно-правових актах. Встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідним суб`єктом владних повноважень виключає повноваження суду щодо встановлення такого факту в судовому порядку.
Оскільки факт самостійного виховання та/або утримання дитини не може бути встановлений в позасудовому порядку, адже жодний орган влади (суб`єкт владних повноважень) не наділений повноваженнями встановлювати такий факт, то його встановлення можливе лише у судовому порядку в суді цивільної юрисдикції.
Враховуючи, що у зазначених правовідносинах відсутній будь-який орган влади, до повноважень якого належить встановлення факту самостійного виховання та/або утримання дитини, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, судом, встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, факту самостійного виховання та/або утримання дитини, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 та частини другої статті 315 ЦПК України.
Суд вважає, що наведені вище норми законодавства свідчать про те, що встановлення факту самостійного виховання та утримання матір`ю своєї неповнолітньої дитини, не суперечить Закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, та має для заявника юридичне значення, а тому не існує перешкоди щодо встановлення судом факту, який має юридичне значення - факту самостійного виховання та утримання матір`ю своєї неповнолітньої дитини.
З огляду на викладене вище, судом встановлено, що позивач , яка є матір`ю неповнолітнього дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , самостійно утримує та виховує неповнолітнього сина, який перебуває на її утриманні, в свою чергу, дослідженими судом доказами також встановлено, що відповідач - батько дитини ОСОБА_7 проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає, що, в свою чергу, також підтверджує факт здійснення позивачкою самостійного виховання неповнолітньої дитини та її перебування на повному утриманні матері, при цьому, з урахуванням викладеного вище, та враховуючи мету встановлення зазначеного юридичного факту для позивачки, документом, що підтверджує зазначену обставину - факт самостійного виховання неповнолітньої дитини одним з батьків, - може бути рішення суду. При цьому, зазначений юридичний факт породжує для позивачки та її неповнолітнього сина юридичні наслідки, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, та, крім того, встановлення даного факту необхідно позивачу з метою захисту прав та інтересів дитини, на підставі чого суд приходить до висновку про доведеність і обґрунтованість позову, та, відповідно, наявності визначених законом підстав для його задоволення.
Позовні вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не заявлено.
Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76,247, 259, 263-265,280, 315 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація по Дніпровському району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини –задовольнити.
Встановити факт самостійного виховання та утримання матір`ю – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,її неповнолітнього сина – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 15.07.2026 року.

Суддя: С.А.Ширіна