07.07.2026 
Справа № 482/434/26 
Номер провадження 2/482/823/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

07 липня 2026 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Кічули В.М., за участю секретаря судового засідання Алєксєєнко В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:
Позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 .
Позовна заява обґрунтована тим, що 07.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено договір № 417170705, за яким відповідачка отримала кредиту розмірі 3150,00 грн.
Також, 23.11.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено договір № 8506707, за яким відповідачка отримала кредиту розмірі 3600,00 грн.
Позивач вказує, що в результаті укладання ряду договорів факторингу (відступлення прав вимоги) до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за вказаними вище договорами.
Посилаючись на те, що всупереч умовам кредитних договорів, відповідачка не виконала взятих на себе зобов`язань, у неї перед позивачем утворилася заборгованість:
•за договором № 417170705 від 07.12.2024 року у розмірі 19496,83 грн., з яких 5650,00 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 10739,33 грн. — заборгованість по процентам, 282,50 грн. — заборгованість по комісії та 2825,00 грн. - неустойка;
•за договором № 8506707 від 23.11.2024 року у розмірі 13680,40 грн., з яких 3497,40 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 3667,00 грн. — заборгованість за відсотками та 6516,00 грн. — заборгованість за пенею, штрафами,
а загалом 33177,23 грн., яку позивач просив суд стягнути з відповідачки разом із сумою судових витрат.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив про розгляд справи за його відсутності.
Відповідачка, будучи належним чином, у відповідності до п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України та згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, повідомленою про дату, час і місце судового засідання, будь-яких заяв чи клопотань не подавала, правом надання відзиву не скористалася.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, на підставі ухвали суду, справу розглянуто в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за місцем реєстрації місця проживання, та позивач проти такого вирішення справи заперечень не надав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Щодо договору № 417170705.
07.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено договір кредитної лінії № 417170705, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 3150,00 грн. (п. 2.2 Договору), на платіжну картку № НОМЕР_1 (п. 5.1 Договору), з кінцевою датою повернення кредиту — 06.01.2030 року (п. 7.3 Договору), з процентною ставкою у розмірі 0,98% в день від суми залишку кредиту (п. 8.3 Договору), з комісією за надання кредиту у розмірі 157,50 грн. (п. 8.5 Договору).
12.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено додаткову угоду до договору кредитної лінії № 417170705, за якою сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 900,00 грн. (п.п. 1.1 Угоди), після чого неповернута сума кредиту буде складати 4050,00 грн. (п.п. 1.2 Угоди), з комісією за надання кредиту у розмірі 45,00 грн. (п. 1.6 Угоди).
22.12.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачкою було укладено додаткову угоду до договору кредитної лінії № 417170705, за якою сторони дійшли згоди про надання кредитодавцем позичальнику траншу в сумі 1600,00 грн. (п.п. 1.1 Угоди), після чого неповернута сума кредиту буде складати 5650,00 грн. (п.п. 1.2 Угоди), з комісією за надання кредиту у розмірі 80,00 грн. (п. 1.6 Угоди).
Договір кредитної лінії № 417170705 від 07.12.2024 року, паспорт споживчого кредиту та додаткові угоди від 12.12.2024 року та від 22.12.2024 року, підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Факти перерахування відповідачці кредитних коштів підтверджуються довідками товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та платіжними повідомленнями, за якими на номер картки НОМЕР_1 , 07.12.2024 року було перераховано 3150,00 грн., 12.12.2024 року — 900,00 грн., та 22.12.2024 року — 1600,00 грн.
28.01.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» та товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» уклали договір факторингу № МВ-ТП/19, за яким до товариства з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» перейшло право вимоги до боржників за кредитним договорами, в тому числі до відповідачки за вказаним кредитним договором.
27.02.2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» та товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» уклали договір факторингу № 27/0225-01, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за договором № 417170705 від 07.12.2024 року.
Згідно витягу з реєстру прав вимоги № 4, до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 417170705 від 07.12.2024 року (номер у реєстрі 475).
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором за період з 07.12.2024 року по 28.01.2025 року, та позивачем за період з 28.01.2025 року по 04.08.2025 року, у відповідачки утворилася заборгованість в розмірі 19496,83 грн., з яких 5650,00 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 10739,33 грн. — заборгованість по процентам, 282,50 грн. — заборгованість по комісії та 2825,00 грн. — неустойка.

Щодо договору № 8506707.
23.11.2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та відповідачкою було укладено договір № 8506707 про надання споживчого кредиту, за яким відповідачка отримала кредит у розмірі 3600,00 грн. (п. 1.3 Договору), строком на 352 дні (п. 1.4 Договору), зі стандартною процентною ставкою — 1,00% та зниженою процентною ставкою — 0,95% (п. 1.5 Договору), шляхом перерахування суми кредиту на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 (п. 2.1 Договору).
Вказаний договір споживчого кредиту, разом із паспортом споживчого кредиту, підписані відповідачкою електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Факт перерахування відповідачці кредитних коштів за договором підтверджується довідкою товариства з обмеженою відповідальністю «Пейтек», відповідно до якої 23.11.2024 року кошти в сумі 3600,00 грн. було перераховано на картку № НОМЕР_2 .
17.07.2025 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено договір факторингу № 17072025, за яким до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним вище договором.
Згідно витягу з реєстру боржників № 1 до позивача перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 8506707 (номер у реєстрі 137).
Відповідно до розрахунку заборгованості, здійсненого первісним кредитором, за період з 23.11.2024 року по 16.07.2025 року, у відповідачки утворилася заборгованість в розмірі 13680,40 грн., з яких 3497,40 грн. — заборгованість за основною сумою боргу, 3667,00 грн. — заборгованість за відсотками та 6516,00 грн. — заборгованість за пенею, штрафами. 

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.
Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
У статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України, правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Згідно ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Нормами ч. 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно ст. 1081 ЦК України, клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до усталеної судової практики, зокрема викладеної у Постанові ВП ВС від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, у постанові ВП ВС від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Відповідно до ч. 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір кредитної лінії № 417170705 від 07.12.2024 року та договір № 8506707 про надання споживчого кредиту від 23.11.2024 року, укладені у спосіб, визначений чинним законодавством України, з повним дотриманням вимог щодо його укладення, із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
На підставі зазначеного, керуючись принципом диспозитивності та враховуючи неналежне виконання відповідачкою зобов`язань за договорами, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідачки, згідно умов вказаних договорів, заборгованості за тілом кредиту, за нарахованими відсотками та за комісією за видачу кредиту, оскільки доказів сплати такої заборгованості або спростування долучених позивачем розрахунків відповідачкою не надано, відсотки нараховані у визначені в договорах спосіб та строки, і за встановленою відсотковою ставкою.

Що ж стосується вимог позивача про стягнення з відповідачки 2825,00 грн. неустойки (по договору № 417170705) та 6516,00 грн. заборгованості за пенею, штрафом (по договору № 8506707), то зазначені вимоги задоволенню не підлягають оскільки відповідно до п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (в редакції закону України № 2120-IX від 15.03.2022 року) у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 31.01.2024 у справі № 183/7850/22, тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань і така особливість проявляється: - в періоді існування особливих правових наслідків, яким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; - в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки, зокрема, договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; - у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діяв на час виникнення правовідносин між позивачем і відповідачем та діє до тепер.
Враховуючи наведене, боржник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення на період воєнного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2391,00 грн. судового збору, що є пропорційним розміру задоволених позовних вимог (71,84%).
Керуючись ст. ст. 77-81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ухвалив:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) заборгованість за:
•договором кредитної лінії № 417170705 від 07.12.2024 року у розмірі 16671,83 (шістнадцять тисяч шістсот сімдесят одна гривня 83 копійки) грн., що складається із 5650,00 грн. заборгованості за основною сумою боргу, 10739,33 грн. заборгованості за відсотками та 282,50 грн. заборгованості по комісії;
•договором № 8506707 про надання споживчого кредиту від 23.11.2024 року у розмірі 7164,40 (сім тисяч сто шістдесят чотири гривні 40 копійок) грн., що складається із 3497,40 грн. заборгованості за основною сумою боргу та 3667,00 грн. заборгованості за відсотками,
а разом 23836,23 (двадцять три тисячі вісімсот тридцять шість гривень 23 копійки) грн.
У задоволенні решти позовних вимог — відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ЄДРПОУ 35625014, адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30) 2391,00 (дві тисячі триста дев`яносто одна) грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Головуючий суддя В.М. Кічула