П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 560/7518/26 
Суддя-доповідач Яремчук К.О. 
03 вересня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: судді-доповідача Яремчукa К.О., суддів - Гнап Д.Д.,  Сушка О.О., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду (ухвалене суддею Польовим О.Л. у м. Хмельницькому) від 21 травня 2026 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови від 14 квітня 2026 року № 79649135, якою на позивача накладено штраф в розмірі 10200 гривень за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 560/1661/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести з 01 жовтня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із надбавками та підвищеннями на підставі встановлення інвалідності II групи, із збереженням її причини, з урахуванням раніше виплачених сум.
При цьому, вчиняючи дії щодо примусового виконання вказаного вище судового рішення, державний виконавець установив, що згадане вище судове рішення не виконане, адже пенсійний орган зобов`язаний виплачувати ОСОБА_1 пенсію у збільшеному розмірі в сумі 23610 гривень, натомість Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області продовжує виплачувати стягувачу пенсію у попередньому розмірі 21208,69 гривень.
Окружний адміністративний суд погодився із такими висновками державного виконавця та дійшов висновку, що факт невиконання боржником судового рішення є доведеним, а тому не знайшов підстав для визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця, якою на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області накладено штраф в розмірі 10200 гривень за повторне невиконання рішення суду без поважних причин.
Короткий зміст апеляційної скарги
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав на те, що на виконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 560/1661/25 Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області з 01 жовтня 2024 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 . При цьому розмір його пенсії після перерахунку станом на 01 жовтня 2024 року склав 23610 гривень, а за період з 01 жовтня 2024 року по 01 вересня 2025 року позивачу нараховано доплату за минулий час в сумі 39437,42 гривень.
Окремо в апеляційній скарзі йдеться про те, що невиконання судового рішення в частині виплати грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу у такому випадку жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів.
З огляду на викладене скаржник вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову, а тому просить таке рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
Стислий виклад встановлених обставин
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 560/1661/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести з 01 жовтня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із надбавками та підвищеннями на підставі встановлення інвалідності II групи, із збереженням її причини, з урахуванням раніше виплачених сум.
У зв`язку із набранням вказаним судовим рішенням законної сили Хмельницьким окружним адміністративним судом 18 листопада 2025 року видано виконавчий лист № 560/1661/25.
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мігдальським П.П. від 21 листопада 2025 року відкрито виконавче провадження № 79649135 з примусового виконання виконавчого листа № 560/1661/25.
Під час примусового виконання судового рішення державним виконавцем з`ясовано, що розмір пенсії ОСОБА_1 відповідно до наданого боржником розрахунку становить 23610 гривень, а фактично виплачується в сумі 21208,69 гривень.
06 січня 2026 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мігдальським П.П. винесено постанову, якою на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області накладено штраф в розмірі 5100 гривень за невиконання рішення суду без поважних причин.
14 квітня 2026 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень у Хмельницькій області Хмельницького міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Мігдальським П.П. винесено постанову, якою на Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області накладено штраф в розмірі 10200 гривень за повторне невиконання без поважних причин рішення суду.
Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Приписами частин першої - третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1статті 3 Закону № 1404-VIII визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до положень пункту 1 частини 2 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Частиною 6 статті 26 Закону № 1404-VIII передбачено, що за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Частиною 1 статті 63 Закону № 1404-VIII встановлено, що за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина 2 статті 63 Закону № 1404-VIII).
Відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії визначена положеннями статті 75 Закону № 1404-VIII.
Відповідно до частини 1 статті 75 Закону №1404-VIII у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Частиною 2 статті 75 Закону №1404-VIII визначено, що у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
Відтак накладення штрафу у разі невиконання без поважних причин боржником рішення є обов`язком посадової особи органу державної виконавчої служби, який встановлюється з метою спонукання боржника належним чином виконати рішення.
Поважними причинами невиконання можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення боржника, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для виконання рішення та повинні бути підтверджені належними доказами.
Водночас встановленими у цій справі обставинами підтверджується те, що оскаржувана постанова про накладення штрафу в подвійному розмірі винесена державним виконавцем у зв`язку з повторним невиконанням боржником рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 560/1661/25.
Так, рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 560/1661/25 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести з 01 жовтня 2024 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із урахуванням надбавок та підвищення на підставі встановлення інвалідності II групи, із збереженням її причини, з урахуванням раніше виплачених сум.
На виконання згадуваного судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснено перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 та відповідно до наявного в матеріалах справи розрахунку станом на 01 жовтня 2024 року підсумок його пенсії склав 25394,16 гривень, а з урахуванням обмеження пенсії максимальним розміром - 23610 гривень.
Разом із тим, як свідчить долучена до відзиву на позовну заяву виписка з карткового рахунку ОСОБА_1 , фактично йому виплачується пенсія в сумі 21208,69 гривень, що вказує про невиконання рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 червня 2025 року у справі № 560/1661/25.
При цьому жодних поважних причин, які б перешкоджали позивачу здійснити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 жовтня 2024 року в повному обсязі представник Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області не наводить.
Не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що невиконання судового рішення зумовлено недостатнім фінансовим забезпеченням пенсійного органу, адже боржником не надано органу державної виконавчої служби документів, які б підтверджували відсутність бюджетних асигнувань чи фактичну неможливість здійснення виплати (копії кошторисів, довідок органів казначейства, інформації про залишки коштів на рахунках тощо), а також не доведено, що ним вживались заходи з метою отримання відповідного фінансування.
Таким чином, посилання апелянта на відсутність бюджетного фінансування як на поважну причину невиконання рішення суду не беруться до уваги, оскільки такі обставини не були належним чином підтверджені під час примусового виконання судового рішення та не доведені належними і допустимими доказами в суді першої інстанції.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що станом на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови матеріали виконавчого провадження не містили належних доказів вчинення боржником дій, спрямованих на повне виконання судового рішення у справі № 560/1661/25, що б давало державному виконавцю підстави вважати, що судове рішення виконане.
Таким чином, слід погодитись із висновком суду першої інстанції, що приймаючи оскаржувану постанову від 14 квітня 2026 року про накладення штрафу в розмірі 10200 гривень, відповідач діяв у спосіб і порядку, визначеному Законом № 1404-VIII, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області відсутні.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до частин 1 – 3 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Окрім того, частина перша статті 2 та частина четверта статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, що полягає у справедливому, неупередженому та своєчасному вирішенні судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів переконана, що оскаржуване у цій справі судове рішення відповідає зазначеним вище вимогам процесуального закону.
Доводи апеляційної скарги, які були підставою для відкриття апеляційного провадження, не знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду та не спростовують висновки суду першої інстанції по суті справи, а тому не приймаються судом як належні.
Водночас слід врахувати, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. рішення Європейського суду з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23).
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, немає потреби давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у цій справі.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що не дає підстав вважати оскаржуване рішення помилковим.
Висновки щодо розподілу судових витрат
Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням положень статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 139, 243, 250, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,
ПОСТАНОВИВ:
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 325 Кодексу адміністративного судочинства України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Згідно з пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції (частина 1 статті 329, стаття 331 Кодексу адміністративного судочинства України).

Суддя-доповідач | | | Яремчук К.О.
Судді | | | Гнап Д.Д.    Сушко О.О.