Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2026 року 	справа № 580/4959/26 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Гаврилюка В.О.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,
встановив:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) подав позов до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (далі – ГУ ДСНС України у Черкаській області, відповідач), в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (вх. суду від 25.05.2026 № 27907/26), просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області щодо несвоєчасного остаточного розрахунку із ОСОБА_1 при звільненні зі служби;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби в розмірі 14385,60 (чотирнадцять тисяч триста вісімдесят п`ять гривень шістдесят копійок) із компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що оскільки позивач звільнений зі служби 01.04.2026, а остаточний розрахунок з ним проведений 10.04.2026, то є підстави для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити середнє грошове забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні в розмірі 14385,60 грн. Крім того вважає, що нарахування та виплата середнього грошового забезпечення за несвоєчасний розрахунок при звільненні зі служби позивачу має бути проведена відповідачем із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 Порядку № 44.
Ухвалою від 18 травня 2026 року суддя Черкаського окружного адміністративного суду прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
06.07.2026 до суду письмовий відзив на адміністративний позов, у якому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю, зазначивши при цьому, що при планування кошторису на наступний рік не враховуються виплати одноразової допомоги, в тому числі на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту. На виконання наказу ДСНС України від 03.01.2024 № 12 «Про фінансове забезпечення підрозділів ДСНС» та п.п. 3.1. п. 3 листа ДСНС України від 05.01.2026 № 01-354/201 «Про фінансове забезпечення підрозділів ДСНС» Головні управління подають інформацію щодо додаткової потреби у видатках загального фонду державного бюджету на оплату праці до 5-го числа кожного місяця в тому числі для виплати додаткових виплат і витяг з наказу про звільнення (для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні). Головним управлінням ДСНС України у Черкаській області направлено лист від 03.04.2026 № 68 01-3156/68 11 щодо додаткової потреби у видатках загального фонду державного бюджету по КПКВ 1006280 «Забезпечення діяльності органів та підрозділів цивільного захисту, підготовки кадрів Державною службою України з надзвичайних ситуацій».
Крім того вважає необґрунтованим розрахунок середнього заробітку та зазначає, що сукупна кількість календарних днів у лютому-березні 2026 складає 59 днів. При цьому, додаткова винагорода в сумі 10000,00 грн та 6428,57 грн, що передбачена Постановою № 168, запроваджена на період дії воєнного стану має компенсаційну мету – часткова відплата за особливості несення служби в умовах війни та не має регулярного характеру й виплачується на підставі наказів командирів (начальників), за певних умов, за змістом Порядку № 100, не враховується при обчисленні середньої заробітної плати для розрахунку відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Отже, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 8013,02 грн (29548,00+29548,00=59096,00/59 дн.=1001,63х8 дн.)
Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 2000,00 грн зазначив, що Розділом ІІІ Вартість послуг і порядок розрахунків Договору про надання правничої допомоги № б/н від 27.04.2026 не передбачає умову щодо порядку розрахунків. Натомість суду на підтвердження понесення судових витрат на професійну правничу допомогу представником позивача Адвокатом Засунько Сергієм Станіславовичем надана квитанція до прибуткового касового ордера № 2/26 від 12.05.2026 року, замість платіжних доручень та/або картки рахунку, що свідчить про непідтвердженість заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, сама по собі фраза в квитанції до прибуткового касового ордеру № 2/26 від 12 травня 2026 року Підстава: «надання правничих послуг (акт від 12.05.26 р.)» не дає можливості ідентифікувати, що мова йде саме про договір про надання правової допомоги від 27.04.2026, в межах якого надавалися послуги по цій справі. Суми відшкодування витрат відповідача на професійну правничу допомогу, розмір цих заявлених витрат не відповідає критеріям реальності та розумності їхнього розміру, такі витрати відповідача не мали характеру необхідних і не були співрозмірними із виконаною роботою, отже їх розмір є необґрунтованим у відповідній частині.
08.07.2026 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача вказав на його необґрунтованість, зазначивши, що відповідач здійснює обчислення розрахунку середнього заробітку за останні два місяці роботи не із числа фактичних днів/годин служби, що складає 42 дні, а із числа загальної кількості календарних днів, що складає 59 днів, що не відповідає пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 100 яким зазначено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Грошове забезпечення Позивача за два попередні місяці перед звільненням було виплачено за 42 календарних днів служби, а не за 59 днів календарних днів, як обрахував відповідач. Щодо посилання відповідача на лист ДСНС України від 05.01.2026 № 01-354/201 «Про фінансове забезпечення підрозділів ДСНС», зазначив, що Верховний Суд у постанові від 18 липня 2019 року у справі № 826/2426/16 (ЄДРСР 83104634) зазначив, що листи – це службова кореспонденція, вони не є нормативно-правовими актами, можуть носити лише роз`яснювальний, інформаційний та рекомендаційний характер і не повинні містити нових правових норм, які зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.
Щодо витрат на правничу допомогу зазначив, що видана адвокатом квитанція, довідка або інший документ, складений у довільній формі на підтвердження отримання від клієнта готівкових коштів за надання правової допомоги разом із договором про надання правової допомоги (актами виконаних робіт тощо) є належним доказом для підтвердження витрат учасника справи на професійну правничу допомогу.
Розгляд справи по суті відповідно до частини 3 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розпочато через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, повно, всебічно, об`єктивно дослідивши надані у справі докази, надавши їм юридичну оцінку, суд зазначає таке.
Суд встановив, що ОСОБА_1 проходив службу у Головному управлінні Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області. Відповідно до витягу із наказу т.в.о. начальника Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області від 01.04.2026 № 165 позивач виключений з кадрів ДСНС та усіх видів забезпечення 01.04.2026. 
Відповідно до довідки Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області від 07.04.2026 № 41 позивачу нараховано основні та додаткові види грошового забезпечення при звільненні у сумі 518081,61 грн (у тому числі – компенсація за невикористану відпустку в розмірі 93568,35 грн та допомога при звільненні в розмірі 398898 грн).
10.04.2026 відповідач виплатив позивачеві кошти в сумі 492177,53 грн, що підтверджується відомостями із онлайн-банкінгу позивача у АТ КБ «ПРИВАТБАНК». Обставину виплати коштів у вказаній сумі саме 10.04.2026 відповідач не спростував.
Позивач вважає, що у зв`язку із несвоєчасною виплатою йому грошового забезпечення з відповідача необхідно стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати невиплаченого грошового забезпечення при звільненні працівника, а тому звернувся в суд з цим позовом.
Під час вирішення спору по суті, суд врахував таке.
Згідно із частиною першою статті 115 Кодексу цивільного захисту України від 02 жовтня 2012 року № 5403-VI (далі – КЦЗУ) держава забезпечує соціальний та правовий захист осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, працівників органів та підрозділів цивільного захисту і членів їхніх сімей відповідно до Конституції України, цього Кодексу та інших законодавчих актів.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 КЦЗУ розміри, порядок та умови грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення особи рядового і начальницького складу служби цивільного захисту із списків особового складу органу (підрозділу) цивільного захисту.
Порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу визначені Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затвердженою наказом МВС України від 20.07.2018 № 623 (далі – Інструкція № 623).
Відповідно до п. 3 Розділу І Інструкції № 623 грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Однак, вищенаведені норми спеціального законодавства не містять норми щодо порядку та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з військової служби.
Суд врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постановах Верховного Суду від 31 травня 2018 року у справі № 823/1023/16, від 30 січня 2019 року у справі № 807/3664/14, від 26 червня 2019 року у справі № 826/15235/16, від 31 жовтня 2019 року у справі № 825/598/17, від 28 жовтня 2020 року у справі № 240/222/20, від 04 вересня 2020 року у справі № 120/2005/19-а, від 09 жовтня 2020 року у справі № 580/3988/19, згідно з яким за загальним правилом норми спеціального законодавства є пріоритетними перед нормами загальними. Тобто, норми Кодексу законів про працю України підлягають застосуванню у разі, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини.
Тому наявні підстави застосувати для спірних правовідносин норми Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП).
Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Тобто, законодавство про працю імперативно покладає на роботодавця обов`язок провести повний розрахунок із працівником у день його звільнення, виплативши всі належні йому суми.
Невиконання цього обов`язку є підставою для притягнення роботодавця до відповідальності, встановленої статтею 117 КЗпП України.
Згідно із статтею 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
За обставинами цієї справи остаточний розрахунок з позивачем всіх належних сум при звільненні, зокрема компенсацію за невикористану відпустку та допомогу при звільненні відповідач здійснив 10.04.2026, а періодом, протягом якого відповідач не виконував свій обов`язок щодо виплати належних позивачеві сум, є проміжок часу з 02.04.2026 (з дня, наступного за датою звільнення) до 09.04.2026, а тому суд вважає, що у спірних правовідносинах позивач має право на відшкодування середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Під час вирішення питання про розмір середнього заробітку, який підлягає відшкодуванню, суд виходить з такого.
Кількість днів у розрахунковому періоді та види складових грошового забезпечення, які мають бути включені у розрахунок середньоденного заробітку є спірним у межах розгляду цієї справи. Так, представник позивача зазначає, що має бути застосована кількість саме робочих днів, а не календарних у періоді. Крім того, вважає, що додаткова винагорода має бути включена до складу грошового забезпечення. Натомість представник відповідача вказує на те, що розрахунок середньоденного заробітку має бути здійснений з урахуванням календарних днів служби, і з розрахунку сум для визначення розміру такого заробітку має бути виключена додаткова винагорода.
Під час надання оцінки таким покликанням, суд зазначає таке.
Згідно з п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі – Порядок № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до п. 5 Розділу І Інструкції № 623 при виплаті грошового забезпечення за неповний місяць розмір виплати за кожний календарний день перебування на службі визначається шляхом поділу суми грошового забезпечення, належного за повний місяць, на кількість календарних днів у місяці, за який здійснюється виплата.
Крім того, згідно з пунктом 6 розділу XXVII одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Отже, спеціальне законодавство передбачає обрахунок грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу цивільного захисту виходячи із календарних днів, а не робочих, як проте зазначає представник позивача.
У свою чергу, відповідно до пп. б п. 4 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).
Порядок та умови виплати особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту додаткової винагороди на період воєнного стану та особливості виплати винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) затверджені Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 35 (далі – Наказ № 35).
Відповідно до п. 15 Наказу № 35 додаткова винагорода та винагорода за навчання є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення.
Отже, додаткова винагорода, передбачена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 35, не включається до складу грошового забезпечення для визначення середнього заробітку згідно з п. 4 Порядку № 100, оскільки є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення.
З урахуванням зазначеного, покликання представника позивача у цих частинах суд відхиляє, як необґрунтовані.
Відповідно до архівної відомості (а.с. ,13 зворотній бік) грошове забезпечення позивача за останні два місяці перед звільненням (лютий-березень 2026) становило 59096 грн (29548+29548, без урахування додаткової винагороди передбаченої Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 26 січня 2023 року № 35). Кількість календарних днів у зазначеному періоді – 59. Отже, для обчислення середнього заробітку належить застосувати показник середньоденного заробітку позивача 1001,63 грн (59096/59).
Суд вище встановив, що період затримки остаточного розрахунку з позивачем всіх належних сум при звільненні становить 8 днів. З урахуванням середньоденного заробітку позивача (1001,63 грн) сума відшкодування становить 8013,04 грн (8х1001,63 грн).
Обираючи належний та ефективний спосіб захисту порушеного права, суд доходить висновку про необхідність стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 8013,04 грн.
Щодо вимог про стягнення середнього грошового забезпечення із компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 року № 44 (далі – Порядок № 44), суд зазначає таке.
Відповідно до п. п. 1, 3 Порядку № 44 цей Порядок визначає умови та механізм щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу (в тому числі відрядженими до органів виконавчої влади та інших цивільних установ), співробітниками Служби судової охорони у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошова компенсація).
Виплата грошової компенсації здійснюється установами (організаціями, підприємствами), що утримують військовослужбовців, поліцейських та осіб рядового і начальницького складу, за рахунок відповідних коштів, які є джерелом доходів цих осіб, шляхом рівноцінного та повного відшкодування втрат частини грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних у зв`язку з виконанням ними своїх обов`язків під час проходження служби (далі - грошове забезпечення), що пов`язані з утриманням податку з доходів фізичних осіб у порядку та розмірах, визначених Законом України «Про податок з доходів фізичних осіб».
Суд врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, відповідно до яких виплата середнього заробітку за статтею 117 КЗпП України за своєю суттю є не штрафом чи каральною санкцією, а спеціальним видом компенсації очікуваних майнових втрат працівника.
Отже, суд зазначає, що середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні є спеціальним видом компенсації та не є грошовим забезпеченням, із якого має бути сплачене ПДФО, у зв`язку із чим відсутні підстави для його компенсації відповідно до Порядку № 44.
З урахуванням зазначеного вимоги позивача у цій частині не можуть бути задоволені.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що адміністративний позов належить задовольнити частково.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат з правничої допомоги, суд враховує таке.
У позовній заяві представник позивача просить відшкодувати витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 132 КАС України такі витрати належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з вимогами ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. ч. 6-7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з абз. 1 ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд врахував, що в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу представник позивача подав суду договір про надання правової допомоги від 27.04.2026, розділ ІІІ якого передбачає фіксовану суму гонорару адвоката у розмірі 2000 грн, Акт приймання-передачі наданих правничих послуг від 12.05.2026 № б/н, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 2/26 від 12.05.2026 на суму 2000 грн.
Під час вирішення питання про розмір витрат на правничу допомогу адвоката, які належить відшкодувати, суд врахував, що розмір задоволених судом вимог складає 55,70%.
Отже, з огляду на часткове задоволення позовних вимог суд доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1114 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат, суд враховує таке.
Згідно із статтею 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 вказаного Кодексу при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, то частина понесених позивачем судових витрат зі сплати судового збору, пропорційно частині задоволених позовних вимог, які підлягають відшкодуванню, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 9, 14, 73-77, 139, 242 246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити частково.
Стягнути з Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні в розмірі 8013 грн (вісім тисяч тринадцять) грн 04 коп.
У задоволенні іншої частини вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в розмірі 593 (п`ятсот дев`яносто три) грн 18 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1114 (одна тисяча сто чотирнадцять) грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду у строк, встановлений статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Учасники справи:
1) позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 );
2) відповідач – Головне управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Черкаській області (18024, Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Черкаси, вул. Прикордонника Лазаренка, 1, код ЄДРПОУ 38646021).
Рішення складене у повному обсязі та підписане 17.07.2026.

Суддя 	Василь ГАВРИЛЮК