ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року | Луцьк | Справа № 140/4172/26

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого-судді Волдінера Ф.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Смідинської сільської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Смідинської сільської ради Волинської області, відповідно до якого просить:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Смідинської сільської ради Волинської області № 13 від 26 лютого 2026 року про зняття особи з інвалідністю 1 групи внаслідок війни ОСОБА_1 з квартирного обліку;
2) зобов`язати виконавчий комітет Смідинської сільської ради Волинської області поновити із збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, на квартирній черзі осіб, що користуються правом позачергового отримання житла під номером 1 при виконавчому комітеті Смідинської сільської ради.
Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що відповідачем не враховано, що квартира, у якій проживає позивач належить на праві приватної власності іншій особі.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 10.04.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі – КАС України).
Відповідач у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав.
Згідно із частиною шостою статті 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 звернувся до виконавчого комітету Смідинської сільської ради Волинської області про прийняття документів для постановки на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов при Смідинській сільській раді.
До заяви ОСОБА_1 було подано документи: копія паспорта та РНОКПП, копія довідки МСЕК, копія посвідчення УБД, копія посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни, копія пенсійного посвідчення, копія відомостей державного реєстру з речових прав, довідка про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, копія рішення про розлучення, копія довідки про доходи, витяг з реєстру територіальної громади, копія паспорта та РНОКПП, Витяг з реєстру територіальної громади ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , копія рішення про розлучення ОСОБА_4 , копія пенсійного посвідчення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 
27.11.2025 рішенням Смідинської сільської ради Волинської області було взято на квартирний облік при виконавчому комітеті Смідинської сільської ради з 27.11.2025 жителя села Лісняки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, включено ОСОБА_1 як особу з інвалідністю 1 групи внаслідок війни у квартирну чергу осіб, що користуються правом позачергового отримання житла під номером 1 з 27.11.2025.
09.03.2026 на поштову адресу надійшов супровідний лист від Смідинської сільської ради Волинської області із рішенням від 26.02.2026 про зняття з квартирного обліку, із якої вбачається, що:
«На квартирному обліку Смідинської сільської ради перебуває ОСОБА_1 , 1992 року народження, який рішенням виконавчого комітету Смідинської сільської ради від 27 листопада 2025 року №117 «Про взяття на квартирний облік особи по місцю проживання як особа з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, складом сім`ї – один».
Місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 
Під час перевірки облікових документів встановлено, що ОСОБА_1 було помилково надано статус особи, яка перебуває на квартирному обліку На момент взяття на облік він не відповідав встановленим критеріям, оскільки був забезпечений житловою площею відповідно до норм, затверджених рішенням виконавчого комітету Волинської обласної ради народиш депутатів та президії обласної ради профспілок від 10.01.1985 №6. Згідно з цим рішенням мінімальна норма житлової площі на одного члена сім`ї становить 6 кв. м., тоді як забезпеченість заявника житловою площею на одну особу становила 10,975 кв.м.
Враховуючи вищевикладене та керуючись пунктами 13, 25, 26 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», які затверджені постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11.12.1984 №470, ст. ст. 34, 40 Житлового Кодексу України, ст. ст. 30, 52 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону України «Про адміністративну процедуру», виконавчий комітет Смідинської сільської ради вирішив скасувати рішення виконавчого комітету від 27.11.2025 №117 «Про взяття на квартирний облік особи з інвалідністю 1 групи внаслідок війни ОСОБА_1 » та зняти ОСОБА_1 з квартирного обліку як забезпеченого житла».
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 28 Правил обліку громадян зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).
При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.
Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі з указанням підстав зняття з обліку (виключення із списку).
Рішення Виконавчого комітету Смідинської сільської ради Волинської області про зняття Позивача з квартирного обліку було прийняте без належного повідомлення Позивача про розгляд відповідного питання та без надання йому можливості надати пояснення, заперечення і докази, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статей 8, 28, 30 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган зобов`язаний діяти на засадах законності, обґрунтованості та забезпечити особі право на участь у адміністративному провадженні, зокрема право бути вислуханою до прийняття рішення, яке може негативно вплинути на її права чи інтереси. Зняття з квартирного обліку є рішенням, яке прямо погіршує правове становище особи, оскільки позбавляє її права на реалізацію гарантованої державою соціальної гарантії у вигляді забезпечення житлом.
Зазначене право передбачає не формальну можливість участі, а реальну і ефективну можливість особи довести свою позицію до відома органу, який приймає рішення. Така можливість може бути забезпечена, зокрема, шляхом завчасного повідомлення особи про розгляд питання, надання часу для підготовки пояснень та подання відповідних доказів.
У даному випадку Відповідач не повідомив Позивача про розгляд питання щодо його зняття з квартирного обліку, не запропонував надати пояснення та не забезпечив можливість реалізації права бути вислуханим. Фактично рішення було прийняте виключно на підставі внутрішньої оцінки документів без участі Позивача та без врахування його позиції.
Такий підхід суперечить також статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти не лише в межах повноважень, але й у спосіб, що передбачений законом, що включає дотримання процедурних гарантій прав особи.
Таким чином, прийняття оскаржуваного рішення без повідомлення Позивача про розгляд питання та без забезпечення його права бути вислуханим є істотним порушенням процедури, що саме по собі є достатньою підставою для визнання такого рішення протиправним та його скасування незалежно від інших обставин справи.
Щодо твердження відповідача про забезпеченість позивача жилою площею суд зазначає таке.
Із рішення Виконавчого комітету Смідинської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 не має права на поліпшення житлових умов з огляду на те, що він зареєстрований у житлі з житловою площею 43,9 квадратних метрів, де
зареєстровано та проживає додатково чотири особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Таким чином забезпеченість житловою площею однієї особи становить 10,975 квадратних метрів.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно до пункту 13 Правил обліку громадян, потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які зокрема забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок
Відповідно до пункту 18 статті 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», особам з інвалідністю внаслідок війни та прирівняним до них особам надається позачергове забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій. Особи, зазначені в цій статті, забезпечуються жилою площею протягом двох років з дня взяття на квартирний облік, а особи з інвалідністю І групи з числа учасників бойових дій на території інших країн - протягом року.
Згідно з ч. 6 ст. 7 КАС України, у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), а за відсутності такого закону суд виходить із конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права).
Відповідно до пункту 7 розділу 6 Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 31.07.2018 №380, на облік не беруться військовослужбовці та члени їх сімей, які:
забезпечувалися під час проходження військової служби житловою площею для постійного проживання від Міноборони;
мають житлову площу на праві власності, що відповідає нормам та вимогам законодавства для забезпечення громадян житлом, крім випадків забезпечення житловими приміщеннями на територіях, на яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,- із урахуванням вимог законодавства України щодо тимчасово окупованих територій;
в інших випадках, передбачених законодавством.
Таким чином, застосовуючи аналогію закону, випливає, що при вирішенні питання про взяття особи на облік осіб, що потребують поліпшення житлових умов, враховується наявність у особи житлової площі саме на праві приватної власності, а також факт забезпечення постійною житловою площею під час проходження військової служби. Тобто, головним критерієм, який має враховуватися при прийнятті рішення про взяття особи на квартирний облік, є наявність в особи права приватної власності на житло.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, якою врегульовано питання змісту права власності, власникові належать правомочності з володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Факт реєстрації місця проживання Позивача не надає йому жодної з перелічених правомочностей: позивач не є володільцем житла, не може ним вільно розпоряджатися і користуватися, а також його право користування може бути припинено власником житла (зокрема, в судовому порядку та до судовому порядку). Відтак, Позивач не має права власності на житло, де він лише зареєстрований.
Крім того, суд звертає увагу, що позивач не може вважатись таким, що має (забезпечений) майном, якщо він просто зареєстрований, без прямого права власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою:
1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;
2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;
3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обгрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.
Тобто, факт реєстрації позивача лише підтверджує його зв`язок з певною адміністративно-територіальною одиницею. Він не є правоутворюючим фактом щодо права власності чи іншого речового права на житло. Отже, наявність державної реєстрації не є доказом того, що Позивач забезпечений житловою площею, і цей факт повинен бути врахований як підстава для постановки на квартирний облік.
Таким чином, посилання відповідача у рішенні на те, що позивач забезпечення житловою площею, тому що проживає у квартирі площею 10,975 кв.м. є неправомірним, оскільки відповідачем не враховано, що квартира, у якій проживає позивач належить на праві приватної власності іншій особі.
Крім того, Позивачем до заяви про взяття на квартирний облік було долучено докази, які підтверджують відсутність у його власності будь-якого нерухомого майна, в тому числі житлового, що підтверджує факт його не забезпечення житловою площею. Дані обставини про відсутність у власності ОСОБА_1 майна були встановлені та визнані у рішенні Виконавчого комітету Смідинської сільської ради про прийняття ОСОБА_1 на квартирний облік.
Факт реєстрації місця проживання Позивача у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , жодним чином не свідчить про те, що Позивач не відноситься до категорії осіб, які потребуючими поліпшення житлових умов, та не є безпосереднім доказом забезпечення житловою площею.
Також Відповідачем не враховано, що Позивач є учасником бойових дій, особою з інвалідністю першої групи у зв`язку з пораненням та травмою, що пов`язане із захистом Батьківщини та відповідно до п.14 Правил обліку громадян є особою, що потребує поліпшення житлових умов.
Таким чином, висновки Відповідача, викладені у рішенні від 26.02.2026 є передчасними та сформованими без урахування та належної перевірки всіх обставин, викладених у заяві Позивача про взяття на квартирний облік та підтвердженими доданими до неї документами.
Відповідач в порушення норм чинного законодавства при визначенні потреби позивача у поліпшенні житлових умов помилково визначив рівень забезпечення жилою площею на одну особу:
Відповідач у рішенні про зняття з квартирного обліку посилається на те, що на момент взяття на облік позивач не відповідав встановленим критеріям, оскільки був забезпечений житловою площею відповідно до норм, затверджених рішенням виконавчого комітету Волинської обласної ради народних депутатів та президії обласної ради профспілок від 10.01.1985 № 6. Згідно з цим рішенням мінімальна норма житлової площі на одного члена сім`ї становить 6 кв. м., тоді як забезпеченість заявника житловою площею на одну особу становила 10,975 кв.м.
Таке посилання є юридично неспроможним, оскільки вказана норма не може застосовуватися ізольовано від чинного законодавства України та сучасних стандартів забезпечення житлом. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло, а держава створює умови для реалізації цього права, зокрема для осіб, які потребують соціального захисту. При цьому за змістом статей 34, 40 Житлового кодексу України громадяни визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, з урахуванням не лише формальних нормативів площі, а фактичних житлових умов та забезпеченості житлом.
Згідно з пунктом 13 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради № 470 від 11.12.1984 року, підставою для визнання особи такою, що потребує поліпшення житлових умов, є забезпеченість жилою площею нижче рівня, який визначається відповідними органами, однак така норма повинна застосовуватися системно та у взаємозв`язку з іншими положеннями законодавства, а не формально.
Водночас відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Використання Відповідачем застарілої норми у 6 кв.м як критерію «достатньої забезпеченості» фактично зводить право на житло до мінімального фізичного існування, що суперечить конституційним гарантіям.
Крім того, відповідно до статті 1 Житлового кодексу України житлове законодавство має на меті забезпечення права громадян на житло та створення умов для його реалізації, що передбачає не формальний, а змістовний підхід до оцінки житлових умов особи.
Також слід врахувати, що відповідно до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» особи з інвалідністю внаслідок війни мають право на позачергове забезпечення житлом, що є соціальною гарантією держави та підлягає пріоритетному застосуванню у спірних правовідносинах.
Згідно з положеннями статті 47 ЖК Української РСР, у редакції, яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення, норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.
Правова позиція Верховний Суд, викладена у постанові від 25.08.2022 у справі №457/119/21, підтверджує, що визначальним при вирішенні питання щодо потреби у поліпшенні житлових умов є не формальний арифметичний розрахунок площі, а реальна забезпеченість особи житлом та її правовий статус щодо нього.
Оцінюючи правомірність дій та рішень відповідача, суд керується критеріями, закріпленими у частині третій статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, яких повинні дотримуватися суб`єкти владних повноважень при реалізації дискреційних повноважень.
Відповідно до положення статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Як зазначено частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 72 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (стаття 90 КАС України).
Керуючись статтями 2, 72-77, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Виконавчого комітету Смідинської сільської ради Волинської області №13 від 26 лютого 2026 року про зняття особи з інвалідністю 1 групи внаслідок війни ОСОБА_1 з квартирного обліку.
Зобов`язати виконавчий комітет Смідинської сільської ради Волинської області поновити із збереженням часу перебування на обліку з моменту первинної реєстрації ОСОБА_1 , як особу з інвалідністю 1 групи внаслідок війни, на квартирній черзі осіб, що користуються правом позачергового отримання житла під номером 1 при виконавчому комітеті Смідинської сільської ради.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).
Відповідач: Виконавчий комітет Смідинської сільської ради Волинської області (44453, Волинська область, Ковельський район, село Смідин, вулиця Грушевського, 9, ідентифікаційний код юридичної особи 04332880).

Суддя Ф.А. Волдінер