Справа № 390/2165/26
Провадження № 3/390/539/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" липня 2026 р.Суддя Кропивницького районного суду Кіровоградської області Бойко І.А., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності відносно:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 
за ч.1 ст.173-2 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД № 270195, 09.07.2025 о 08.00 год за адресою проживання ОСОБА_1 ображав нецезурною лайкою, погрожував фізичною розправою, намагався вчинити бійку та хапав за одяг свою бабусю – ОСОБА_2 , чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
ОСОБА_1 у судовому засіданні вину заперечив та вказав, що між ним та бабусею стався побутовий конфлікт.
Потерпіла ОСОБА_2 подала до суду заяву, в якій вказала, що онук не вчиняв відносно неї фізичного та психологічного насильства. Між ним стався побутовий конфлікт, після якого вони примирилися.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюються наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Адміністративна відповідальність за частиною першою статті 173-2 КУпАП настає за умисне вчинення діянь фізичного, психологічного чи економічного характеру, внаслідок яких могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілої особи.
Із письмової заяви потерпілої, поданої до суду, вбачається, що домашнє насильство щодо неї не вчинялося, а між нею та особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, мав місце побутовий конфлікт. Потерпіла зазначила, що не вважає себе потерпілою від домашнього насильства.
В якості доказів вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення суду надано наступні матеріали.
Протокол про ВАД № 270195, рапорт працівника поліції, протокол прийняття заяви про правопорушення, письмові пояснення потерпілої, письмові пояснення ОСОБА_1 .
У рапорті поліцейського зазначено, що на лінію 102 від ОСОБА_3 надійшло повідомлення, що до неї прийшла знайома бабуся ОСОБА_4 і повідомила, що внук погрожує їй, тобто на лінію «102» фактично зверталася інша особа. Сам по собі факт звернення третьої особи до поліції свідчить лише про надходження повідомлення про можливе правопорушення та є підставою для реагування працівників поліції, однак не є безумовним доказом вчинення домашнього насильства.
Суд критично оцінює письмову заяву потерпілої та її письмові пояснення, оскільки вони виконані одним почерком, зокрема графи "заяву прийняв" та "пояснення відібрав", при цьому не містять застереження про те, що пояснення записані з її слів правильно, нею прочитані та підписані після ознайомлення зі змістом. За таких обставин суд позбавлений можливості беззаперечно встановити, що викладені у зазначених документах відомості є результатом вільного та особистого волевиявлення потерпілої. Крім того, зазначена у поясненнях потерпілої інформація про те, що «вона з цього питання вже зверталася на лінію 102» не підтверджується відповідними доказами. 
За результатами аналізу доказів суд дійшов висновку, що викладені у протоколі дії ОСОБА_1 не підтверджені належними та достатніми доказами, які б свідчили про приниження, залякування чи інші форми психологічного тиску, що викликали у потерпілої обґрунтовані побоювання за власну безпеку або завдали шкоди її психічному здоров`ю.
Інших належних, допустимих та достатніх доказів, які б беззаперечно підтверджували вчинення особою домашнього насильства, зокрема умисних дій фізичного чи психічого характеру, спрямованих на заподіяння або здатних заподіяти шкоду фізичному чи психічному здоров`ю потерпілої, матеріали справи не містять.
При цьому, суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої сам по собі факт виникнення сварки чи конфлікту між близькими особами не свідчить про вчинення домашнього насильства, оскільки побутовий конфлікт та домашнє насильство є різними за своєю правовою природою. Наявність взаємних непорозумінь або словесної суперечки без встановлення ознак насильницької поведінки, спрямованої на приниження, залякування, контроль чи заподіяння шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілої особи, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП. 
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Згідно з ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
За таких обставин суд доходить висновку, що наявні у справі докази свідчать про існування між сторонами побутового конфлікту, а не домашнього насильства у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та статті 173-2 КУпАП.
Відповідно до п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ст. 247, 283-285 КУпАП, 

ПОСТАНОВИВ:
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП - закрити за відсутністю події і складу вказаного адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду через Кропивницький районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя І. А. Бойко