КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 серпня 2026 року справа №640/30992/21
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),

встановив:

Зміст позовних вимог та процесуальні дії у справі.
До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся представник ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу(недоїмки) № Ф-73737-17 У від 20.05.2019, видану Головним управлінням ДПС у м. Києві про сплату ОСОБА_1 заборгованості по сплаті Єдиного соціального внеску в сумі 12582,90 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, для розгляду і вирішення адміністративної справи № 640/30992/21 визначено суддю Катющенко В.П.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 листопада 2021 року адміністративну справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 листопада 2021 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення адміністративного позову задоволено.
Супровідним листом Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.11.2023 року матеріали справи були надіслані до Київського окружного адміністративного суду. Адміністративну справу отримано 30.10.2025 року, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції (вх. № 55598).
Відповідно до Розпорядження Київського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 № 456-р/ка здійснено автоматизований розподіл згідно з переліком адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва та передані до Київського окружного адміністративного суду відповідно до Закону України № 2825-ІХ.
Таким чином, протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського окружного адміністративного суду для розгляду зазначеної справи 30.10.2025 визначено головуючого суддю - Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 прийнято до провадження та продовжити розгляд справи № 640/30992/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправною та скасування вимог.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-73737-17 У від 20 травня 2019 року, винесену Головним управлінням ДПС у м. Києві, представник позивача - адвокат Авдєєв Б. М. - отримав лише 18 жовтня 2021 року електронною поштою від державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Вважаючи зазначену вимогу протиправною, позивач просить її скасувати. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що зареєстрована як фізична особа-підприємець з 03 липня 2017 року, однак протягом останніх трьох років постійно працює як найманий працівник. При цьому господарської діяльності не здійснює та доходу від підприємницької діяльності не отримує. Посилаючись на правові висновки Касаційного адміністративного суду, викладені, зокрема, у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 440/2149/19, а також підтверджені постановами від 27 листопада 2019 року у справі № 160/3114/19, від 23 січня 2020 року у справі № 480/4656/18 та від 27 березня 2020 року у справі № 140/2214/19, позивач зазначає, що фізична особа-підприємець, яка не здійснює господарської діяльності, не отримує доходу та одночасно перебуває у трудових відносинах, не зобов`язана сплачувати єдиний внесок як фізична особа-підприємець, оскільки є застрахованою особою, а обов`язок зі сплати єдиного внеску за неї покладається на роботодавця. На думку позивача, інше тлумачення положень Закону № 2464-VI призводить до подвійної сплати єдиного внеску - одночасно роботодавцем і самою особою, що суперечить меті запровадження консолідованого страхового внеску. Крім того, позивач зазначає, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на відповідача покладається обов`язок доведення правомірності оскаржуваного рішення, а згідно з пунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення контролюючого органу можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У встановлений судом строк відповідач не подав відзив на позовну заяву відповідно до вимог статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України та не повідомив про поважні причини його неподання.
Матеріали справи містять довідку про доставку електронного листа, яка підтверджує отримання відповідачем 11.11.25 о 16:15 копії ухвали суду про прийняття до провадження, через електронний кабінет.
Станом на день ухвалення рішення строк, встановлений судом для подання відзиву, сплив. Будь-яких заяв, клопотань чи пояснень від відповідача до суду не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Суд встановив наступні обставини.
З вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-73737-17 У від 20 травня 2019 року, виданої Головним управлінням ДПС у м. Києві на ім`я ОСОБА_1 , встановлено, що станом на 17 червня 2021 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 12 582,90 грн. У документі зазначено, що сума боргу обліковується за кодом платежу 71040000 («Єдиний внесок, нарахований фізичними особами - підприємцями, у тому числі тими, які обрали спрощену систему оподаткування, та особами, які провадять незалежну професійну діяльність»), при цьому недоїмка становить 12 582,90 грн, штрафи та пеня відсутні. 
Зазначену вимогу представник позивача отримав 18.10.2021 електронною поштою від державного виконавця Деснянського ВДВС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), що підтверджується наданим до матеріалів справи роздруком електронного листа від 18.10.2021 (адреса ІНФОРМАЦІЯ_1, тема «Re: ОСОБА_2 », вкладення « ОСОБА_3 .pdf»). 
Відповідно до відомостей трудової книжки серії НОМЕР_2 , позивач протягом усього періоду, за який нарахована спірна заборгованість, безперервно перебувала у трудових відносинах як найманий працівник: з 04.12.2018 прийнята на посаду адміністратора до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (наказ № 12/12-к від 03.12.2018), відомостей про звільнення з цієї посади станом на надані сторінки трудової книжки не міститься. 
Згідно з довідкою (реєстром застрахованих осіб) за формою ОК-5, виданою Пенсійним фондом України, за застраховану особу ОСОБА_1 страхувальником з кодом 2508012894 здійснювалося нарахування та сплата страхових внесків: у 2019 році - у розмірі 4 200,00 грн щомісячно (всього за рік для пенсії 50 711,10 грн), у 2020 році - у розмірі 4 723,00 грн щомісячно (всього за рік для пенсії 48 338,00 грн), тобто за весь спірний період, зазначений у вимозі.
ОСОБА_1 вважає вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-73737-17 У від 20 травня 2019 року протиправною, тому просить суд її скасувати.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний: сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі по тексту також - Закон №2464).
Частиною другою статті 6 Закону №2464 встановлено, що платник єдиного внеску серед іншого зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.
За визначенням пункту 6 частини першої статті 1 Закону №2464 недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною другою статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Відповідно до частини третьої статті 9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску податковими органами у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до податкових органів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.
Частина друга статті 25 Закону №2464 передбачає, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.
Згідно з частиною четвертою статті 25 Закону №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з податковим органом шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
У разі якщо згоди з податковим органом не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного податкового органу або оскаржити вимогу до податкового органу вищого рівня чи в судовому порядку.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
Означені положення Закону №2464 кореспондуються із положеннями Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (далі по тексту також - Інструкція №449).
Згідно з пунктом 2 розділу VI Інструкції №449 у разі виявлення платником своєчасно не нарахованих сум єдиного внеску такі платники зобов`язані самостійно обчислити ці внески, відобразити їх у звітності, що подається платником до податкових органів, та сплатити їх. До такого платника застосовуються штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
У разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Відповідно до пункту 3 розділу VI Інструкції №449, податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску податковими органами; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у пункті 1 статті 4 Закону, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі - ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривень.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) крім загальних реквізитів має містити відомості про розмір боргу, в тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) є виконавчим документом.
Пунктом 4 розділу VI Інструкції №449 визначено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
При формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) їй присвоюється порядковий номер, який складається з трьох частин: перша частина - літера «Ю» (вимога до юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або «Ф» (вимога до фізичної особи), друга частина - порядковий номер, третя частина - літера «У» (узгоджена вимога).
В третій частині літера «У» (інформація щодо узгодження вимоги) проставляється у разі надсилання: платнику узгодженої вимоги внаслідок процедури оскарження; вимоги до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства відповідно до цієї Інструкції.
Наведені правові норми дають підстави для висновку, що у разі наявності у платника єдиного внеску недоїмки, податковий орган на підставі даних звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу формує та надсилає (вручає) платнику вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму такої недоїмки.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є, зокрема, фізичні особи - підприємці. Пунктом 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI (у редакції, чинній до 01.01.2021) визначено, що зазначені платники нараховують єдиний внесок на суму доходу, отриманого від їх діяльності, а в разі відсутності такого доходу зобов`язані самостійно визначити базу нарахування, але не менше мінімального страхового внеску.
Разом з тим відносини щодо адміністрування єдиного внеску за одночасного перебування фізичної особи у трудових відносинах та наявності статусу фізичної особи - підприємця Законом № 2464-VI до 01.01.2021 законодавчо врегульовані не були, у зв`язку з чим суд вважає за доцільне керуватися практикою Верховного Суду.
Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 440/2149/19 (правова позиція якої відтворена у постановах від 27.11.2019 у справі № 160/3114/19 та від 23.01.2020 у справі № 480/4656/18) сформулював правовий висновок, за яким особа, зареєстрована як фізична особа - підприємець, яка господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок не нижче мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку така особа є застрахованою особою, а обов`язок зі сплати єдиного внеску за неї покладається на роботодавця. Інше тлумачення положень Закону № 2464-VI призводило б до подвійної сплати єдиного внеску за одну й ту саму особу, що суперечить меті запровадження єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Суд враховує, що зазначений правовий висновок Верховного Суду є застосовним до спірних правовідносин, оскільки весь період нарахування спірної суми (квітень 2019 року - жовтень 2020 року) передував законодавчому врегулюванню цього питання з 01.01.2021.
Так, оскільки судом встановлено, що протягом усього періоду нарахування спірної заборгованості (з квітня 2019 року по жовтень 2020 року) позивач підприємницької діяльності не провадила та доходу від неї не отримувала, обов`язок зі сплати єдиного внеску як фізичною особою-підприємцем у неї був відсутній. Доказів протилежного відповідачем не надано, хоча відповідно до частини другої статті 77 КАС України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення правомірності прийнятого ним рішення. 
Крім того, у зазначений період позивач одночасно перебувала у трудових відносинах, а роботодавець сплачував за неї єдиний внесок у розмірі, що перевищував мінімальний страховий внесок, що підтверджується відомостями трудової книжки та довідкою за формою ОК-5. 
За таких обставин Вимога № Ф-73737-17 У від 20.05.2019 в частині нарахування боргу у розмірі 12 582,90 грн не відповідає вимогам частини другої статті 2 КАС України щодо обґрунтованості, добросовісності та розсудливості, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідач, всупереч вимогам частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не довів правомірності оскаржуваної вимоги.
З огляду на наведе, оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає за необхідне позовні вимоги підлягають задовольнити у повному обсязі.
Судові витрати по справі.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 908,80 грн, що підтверджується квитанцією від 19.10.2021 року, копія якої долучена до матеріалів справи.
З огляду на зазначене, а також те, що позовна заява була подана до суду у електронному вигляді з використанням системи «Електронний суд», з урахування ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби.
На підставі наведеного та керуючись статтями 9, 14, 72-77, 78, 90, 139, 143, 205, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) - задовольнити.
2. Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу(недоїмки) № Ф-73737-17 У від 20.05.2019, видану Головним управлінням ДПС у м. Києві про сплату ОСОБА_1 заборгованості по сплаті Єдиного соціального внеску в сумі 12582,90 грн.
3. Стягнути з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у місті Києві, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби (місцезнаходження: 04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19; код ЄДРПОУ 44116011) на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 908 грн 80 коп. (дев`ятсот вісім гривень 80 копійок).
4. Копію рішення вручити (надіслати) учасникам справи в порядку, передбаченому статтею 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.