ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 липня 2026 року
м. Київ

справа № 638/8416/23
провадження № 61-8161св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В.,

учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо»,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство «Енергобанк», ОСОБА_6 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2024 року у складі судді Агапова Р. О. та постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року у складі колегії суддів: Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю., Маміної О. В.,
Короткий зміст позовних вимог
1. У липні 2023 року ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Інвест-кредо» (далі - ТОВ «ФК Інвест-кредо»), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк»), ОСОБА_6 , про визнання правочинів недійсними, витребування майна.
2. Позов обґрунтовано тим, що 05 вересня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Нестандартна Реклама» було укладено договір кредитної лінії № 18/2013, предметом якого є надання кредитором позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошових коштів у розмірі 800 000 грн зі сплатою 23 % річних. 
3. 05 вересня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_7 укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку нежитлові приміщення першого поверху № 1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
4. 19 вересня 2016 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» укладено договір про відступлення права вимог за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року, а також було укладено договір про відступлення права вимог за іпотечним договором.
5. 30 вересня 2016 між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ІНВЕСТ-КРЕДО» та ОСОБА_2 було укладено договори про відступлення права вимог за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року та іпотечним договором.
6. 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП» договір про відступлення права вимоги за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року та іпотечним договором.
7. 31 серпня 2017 між ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП» та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого продавець (ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП») передає у власність покупцю ( ОСОБА_6 ), а покупець приймає нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», розташовані за адресою АДРЕСА_1 .
8. 21 червня 2018 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу 1/2 частини нежитлового приміщення 1-го поверху № 1- 1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», розташовані за адресою АДРЕСА_1 . Решту часток в інші дати було відчужено на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
9. Вказувала, що відступлення прав вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, у зв`язку з чим вважає, що договори про відступлення прав вимоги за кредитним та іпотечним договорами мають бути визнані недійсними.
10. Окрім того вказує, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова встановлено, що ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП» не дотримано процедуру, передбачену частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», а державним реєстратором не дотримано порядок, встановлений статтею 18 Закону України № 1952-ІV та пунктом 16 Порядку № 1127. Встановлено, що ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП», яке звернулося з метою реєстрації права власності, фактично не набуло права власності на предмет іпотеки, а відповідно взагалі не міг звертатись до державного реєстратора для офіційного визнання та підтвердження цього набутого права, а в подальшому, відчужувати предмет іпотеки.
11. Зазначала, що не знала про вибуття майна з її володіння (відсутні докази повідомлення її про укладення договорів про відступлення прав вимоги).
12. Враховуючи викладене просила суд:
визнати недійсним договір про відступлення прав вимог за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року, укладений 30 вересня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо» та ОСОБА_2 ;
визнати недійсним договір про відступлення прав вимог за іпотечним договором б/н від 05 вересня 2013 року, укладений 30 вересня 2016 року між ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-кредо» та ОСОБА_2 ;
визнати недійсним договір про відступлення прав вимог за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року, укладений 23 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Паллант-Груп»;
визнати недійсним договір про відступлення прав вимог за іпотечним договором б/н від 05 вересня 2013 року, укладений 23 грудня 2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Паллант-Груп»;
витребувати у ОСОБА_3 на її користь 1/4 нежитлових приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
витребувати у ОСОБА_5 на її користь 1/2 нежитлових приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 ;
витребувати у ОСОБА_4 на її користь 1/4 нежитлових приміщення 1-го поверху № 1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
13. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2024 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
14. Суд першої інстанції, вирішуючи спір, дійшов висновку, що на час укладення оскаржуваних договорів ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо» не було позбавлено банківської ліцензії та не перебувало у процедурі ліквідації (доказів зворотного суду не надано), тому відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечило положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме - кредитор-банк або інша фінансова установа.
15. Суд зазначив, що належним способом захисту позивача є пред`явлення віндикаційного позову, а тому оскарження правочинів є неналежним способом захисту.
16. Разом із тим, суд дійшов висновку, що позивачка звернулась до суду із пропуском строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
17. Постановою Харківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволено частково, рішення місцевого суду змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
18. Мотивувальну частину судового рішення викладено в редакції цієї постанови.
19. Суд апеляційної інстанції, змінюючи мотиви відмови у задоволенні позову, виходив із того, що місцевим судом не враховано, що договір про відступлення права вимог за кредитним та іпотечними договорами укладений між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» 19 вересня 2016 року, тобто у період дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».
20. Отже, оскільки право вимоги за кредитним та іпотечними договорами було продано під час дії в банку тимчасової адміністрації, апеляційний суд дійшов висновку, що право вимоги за вказаними договорами могло бути продано також фізичній особі.
21. Крім того, позивачка не довела, що оспорюваними правочинами порушуються її права та інтереси.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
22. У червні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 .
23. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 липня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
24. У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та задовольнити позовні вимоги.
25. Підставою касаційного оскарження заявник зазначає:
застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду 08 листопада 2023 року в справі № 206/4841/20 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);
необґрунтоване відхилення клопотання про допит свідка (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
26. Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що ТОВ «Фінансова компанія Інвест-кредо» відступило право вимоги на користь фізичної особи, що суперечить положенням статті 1054 ЦК України.
27. Апеляційний суд не звернув увагу на доводи апеляційної скарги щодо виклику в судове засідання свідка, у допиті якого відмовлено судом першої інстанції, та дослідженні документів, які впливають на визначення факту перебігу строку позовної давності.
Відзиву на касаційну скаргу не подано
Фактичні обставини справи, встановлені судами
28.  ОСОБА_7 набула нежитлові приміщення першого поверху № 1- 1- :- 1- 13 загальною площею 253,5 кв .м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі- продажу від 07 вересня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кривошеїною І. М. 07 вересня 2012 року за реєстровим № 2965.
29. 05 вересня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «Нестандартна Реклама» було укладено договір кредитної лінії № 18/2013 із змінами та доповненнями, за яким ТОВ «Нестандартна Реклама» отримало від ПАТ «Енергобанк» на умовах повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у вигляді відкличної не відновлювальної кредитної лінії з лімітом заборгованості у розмірі 800 000 грн терміном до 07 вересня 2015 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 23 % річних.
30. З метою забезпечення виконання взятих на себе позичальником зобов?язань за вищевказаним договором кредитної лінії № 18/2013 05 вересня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_7 було укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - нежитлові приміщення першого поверху №1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , оціночна вартість яких становить 1 112 000 грн, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за реєстровим № 1027.
31. Рішенням господарського суду Харківської області від 15 жовтня 2015 року у справі № 922/5065/15 з ТОВ «Нестандартна Реклама» на користь ПАТ «Енергобанк» стягнуто заборгованість: за кредитом (прострочена) у розмірі 305 305 грн; за відсотками - 106 365,37 грн; по комісії - 9 600 грн; пеню за прострочення сплати кредиту - 62 716,02грн; пеню за прострочення сплати відсотків - 27 899,89грн; пеню за прострочення сплати комісії - 3 904 грн, судовий збір в сумі 10 315,81грн.
32. Згідно відомостей з ЄДРСР, які є у відкритому доступі, вказане рішення набрало законної сили 30 жовтня 2015 року.
33. Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 березня 2016 року у справі № 639/8058/15-ц з ОСОБА_7 на користь ПАТ «Енергобанк» стягнуто заборгованість за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року та за договором поруки, укладеним 05 вересня 2013 року між ОСОБА_7 та ПАТ «Енергобанк», у розмірі 515 790,45грн., судовий збір в сумі 5 157,90 грн.
34. Згідно відомостей з ЄДРСР, які є у відкритому доступі, вказане рішення набрало законної сили 10 травня 2016 року.
35. 15 липня 2016 року постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 639/8058/15-ц, виданим 03 червня 2016 року та запропоновано ОСОБА_7 (боржнику) добровільно виконати рішення суду в строк до 22 липня 2016 року.
36. 19 вересня 2016 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФК Інвест-кредо» було укладено договір про відступлення права вимог за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року, а також було укладено договір про відступлення права вимог за іпотечним договором.
37. В подальшому 30 вересня 2016 року між ТОВ «ФК Інвест-кредо» та ОСОБА_2 було укладено договір про відступлення права вимог за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року, а також 30 вересня 2016 року було укладено договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, посвідчені нотаріусом Київського міського нотаріального округу.
38. 23 грудня 2016 року ОСОБА_2 уклав з ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП» договір про відступлення права вимоги за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року та іпотечним договором, останній був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Куксіним С. Ю.
39. 23 грудня 2016 року ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП» в порядку статті 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та зареєстрував право власності на нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
40. Отже, станом на 23 грудня 2016 року іпотекодержателем спірного майна було ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП», якому було передано право за іпотечним договором від ОСОБА_2 , якому було передано право - від ТОВ «ФК Інвест-Кредо», якому було передано право - від ПАТ «Енергобанк».
41. В подальшому 31 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_6 придбав у ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП» нежитлові приміщення 1-го поверху 1-1-:-1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
42. Як вбачається з копії договору купівлі-продажу від 31 серпня 2017 року продавець (ТОВ «ПАЛЛАНТ-ГРУП») передає у власність покупцю ( ОСОБА_6 ), а покупець приймає нежитлові приміщення 1-го поверху 1- 1- :- 1-13 загальною площею 253,5 кв. м в літ. «А-5», розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Вищевказане майно належить продавцю згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, право власності зареєстровано ПН ХМНО Куксіним С. Ю, 23 грудня 2016 року, номер запису про право власності 18299888, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 150060763101.
43. Після цього спірні нежитлові приміщення були продані ОСОБА_6 ОСОБА_3 (на підставі договору купівлі-продажу від 21 червня 2018 року) та ОСОБА_4 (на підставі договору купівлі-продажу від 02 липня 2018 року) у розмірі 1/2 частки у праві власності кожному.
44. В подальшому ОСОБА_5 набув право власності на 1/2 частину вказаних нежитлових приміщень згідно договору купівлі-продажу № 2805 від 11 вересня 2019 року.
45. Станом на 15 вересня 2025 року власниками спірних нежитлових приміщень є: ОСОБА_5 з часткою 1/2; ОСОБА_4 з часткою 1/4; ОСОБА_3 з часткою 1/4.
46. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 14 травня 2025 року ТОВ «Паллант-Груп» значиться припиненим.
47. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року у справі № 638/11933/20 було відмолено в задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , ТОВ «Паллант-Груп», треті особи: ПН ХМНО Малахова Г. І., ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним та витребування майна.
48. Постановою Харківського апеляційного суду від 07 грудня 2023 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 травня 2023 року було змінено в частині мотивів відмови в задоволенні позову.
Позиція Верховного Суду
49. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
50. Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
51. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
52. Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
53. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
54. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
55. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
56. За змістом частини першої статті 202 цього Кодексу правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
57. Відповідно до частин першої і третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
58. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати йог внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (частини перша-третя, п`ята, шоста статті 203 ЦК України).
59. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).
60. Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
61. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
62. Відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новий кредитором.
63. Відповідно до правого висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21), відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами є можливим не тільки на користь фінансових установ за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебував у процедурі ліквідації.
64. Судом апеляційної інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 12 лютого 2015 року № 96 «Про віднесення ПАТ «Енергобанк» до категорій неплатоспроможних - керуючись пунктом 2 частини п`ятої статті 12 та статті 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а також на підставі рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 29 від 12 лютого 2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк», виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб вирішила розпочати з 13 лютого 2015 року процедуру виведення ПАТ «Енергобанк» з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації; тимчасову адміністрацію запроваджено строком на три місяці з 13 лютого 2015 року по 12 травня 2015 року включно. Призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Енергобанк».
65. Вказана інформація підтверджується оголошенням, яке розміщено на офіційному сайті Національного банку України 11 червня 2015 року, згідно якого строк дії тимчасової адміністрації було продовжено до 11 червня 2015 року. Розглянувши відповідну пропозицію Фонду, Правління Національного банку України прийняло постанову від 11 червня 2015 року №370 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію неплатоспроможного ПАТ «Енергобанк».
66. Договір про відступлення права вимог за договором про надання кредитної лінії № 18/2013 від 05 вересня 2013 року було укладено між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФК Інвест-кредо» 19 вересня 2016 року, тобто у період дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк».
67. Також у період дії тимчасової адміністрації в ПАТ «Енергобанк» 19 вересня 2016 року між ПАТ «Енергобанк» та ТОВ «ФК Інвест-кредо»було укладено договір про відступлення права вимог за іпотечним договором.
68. Таким чином, оскільки право вимоги за кредитним та іпотечними договорами було відчужено на користь ТОВ «ФК Інвест-кредо»під час перебування банку у стадії ліквідації, тому в подальшому товариство могло на підставі відповідного договору відчужити його на користь фізичної особи.
69. З огляду на викладене, враховуючи релевантну практику Верховного Суду, колегія судді відхиляє доводи касаційної скарги про те, що відступлення права вимоги на користь фізичної особи суперечить положенням статті 1054 ЦК України.
70. Так, оскільки під час укладення договорів про відступлення права вимоги було дотримано вимоги закону, позивачкою під час розгляду справи не було доведено, які саме її права було порушено у зв`язку із укладення таких договорів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни мотивів відмови у задоволенні позовних вимог.
71. Доводи заявниці про порушення як місцевим, так і апеляційним судом норм процесуального права, а саме відмову у допиті свідка є безпідставними, оскільки клопотання про допит свідка подано позивачкою після закриття підготовчого провадження, тому місцевий суд протокольною ухвалою залишив без розгляду вказане клопотання.
72. Посилання заявниці на невірне обрахування початку перебігу строку позовної давності відхиляються колегією суддів, оскільки апеляційним судом відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку із недоведеністю порушеного права, а відтак відсутні підстави для її застосування. 
73. Доводи заявниці про неврахування судом висновків, викладених у постанові Верховного Суду 08 листопада 2023 року в справі № 206/4841/20, відхиляються колегією суддів, оскільки оскаржувані судові рішення, з урахуванням встановлених обставин, не суперечать висновкам, на які посилається заявниця.
74. Вказані, а також інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального і процесуального права й зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
75. Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
76. Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_8 залишити без задоволення.
2. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2024 року у незміненій частині та постанову Харківського апеляційного суду від 23 травня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. М. Осіян

В. В. Сердюк