ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 160/15159/24
адміністративне провадження № К/990/11548/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., суддів Чиркіна С.М. та Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку адміністративну справу 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7» 
до Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради, 
треті особи: Виконавчий комітет Дніпровської міської ради, Департамент торгівлі та реклами Дніпровської міської ради, 
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії,
за касаційною скаргою Виконавчого комітету Дніпровської міської ради
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі судді Ніколайчук С.В. від 06 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів Щербака А.А., Баранник Н.П., Малиш Н.І., від 18 лютого 2026 року,
УСТАНОВИВ:
Короткий виклад обставин та судових рішень у справі
1. 11 червня 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7» (далі - ТОВ «Тетраграмматон 7», позивач) звернулося до суду з позовом до Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради, у якому просило:
- визнати протиправним та скасувати рішення Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради від 27 травня 2024 року № 3/1-133 про відмову у продовженні строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами № № 2612/160 - 2612/219, виданих 18 червня 2019 року ТОВ «Тетраграмматон 7»;
- зобов`язати Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради (далі також - відповідач) продовжити ТОВ «Тетраграмматон 7» строк дії вказаних дозволів строком на 5 років до 18 червня 2029 року.
2. Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 20 серпня 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року, задовольнив позов.
3. Департамент торгівлі та реклами Дніпровської міської ради оскаржив зазначені судові рішення у касаційному порядку. 
4. Верховний Суд постановою від 16 квітня 2025 року залишив рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року без змін.
5. Надалі Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 04 серпня 2025 року встановив судовий контроль за виконанням рішення від 20 серпня 2024 року; ухвалою від 29 вересня 2025 року - відмовив Управлінню дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради у прийнятті звіту про виконання судового рішення, наклав на голову ліквідаційної комісії (в.о. начальника) Управління штраф у розмірі 40 (сорока) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та встановив новий строк для подання звіту; ухвалою від 20 жовтня 2025 року - вдруге відмовив у прийнятті звіту про виконання рішення від 20 серпня 2024 року.
6. Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради обґрунтовувало обидва неприйняті судом першої інстанції звіти тим, що Управління позбавлене можливості виконати судове рішення у справі № 160/15159/24, оскільки Дніпровська міська рада прийняла відповідні рішення про його ліквідацію та позбавила повноважень на вчинення дій з продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами.
7. 17 жовтня 2025 року ТОВ «Тетраграмматон 7» подало до суду заяву про заміну боржника у виконавчому провадженні Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради на Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.
8. На обґрунтування заяви ТОВ «Тетраграмматон 7» зазначало, що Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради позбавлене можливості виконати судове рішення у справі № 160/15159/24, оскільки Дніпровська міська рада прийняла рішення від 18 грудня 2024 року № 56/60 про його припинення як юридичної особи шляхом ліквідації, а рішенням від 18 грудня 2024 року № 57/60 Положення про Управління викладено в новій редакції, якою з його повноважень виключено, зокрема, видачу дозволів на розміщення зовнішньої реклами та погодження розміщення реклами на транспорті й у ліфтах житлових будинків комунальної власності Дніпровської міської територіальної громади. 
На виконання рішення про ліквідацію Дніпровський міський голова видав розпорядження від 14 лютого 2025 року № 3-14/2-рк про створення ліквідаційної комісії Управління у складі голови комісії Корсун О.М. та члена комісії Малишка О.Є., на яку покладено обов`язок вжити всіх необхідних заходів щодо припинення Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради як юридичної особи. 
Водночас Дніпровська міська рада рішенням від 18 грудня 2024 року № 56/60 доручила Департаменту торгівлі та реклами Дніпровської міської ради надати пропозиції щодо виконавчого органу, до якого буде передано повноваження і функції Управління за відповідним напрямом діяльності, проте Департамент не подав жодної такої пропозиції.
9. Дніпропетровський окружний адміністративний суд ухвалою від 06 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року, задовольнив заяву ТОВ «Тетраграмматон 7»; замінив боржника Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради у виконавчому провадженні № 78684142, відкритому на виконання судового рішення в адміністративній справі № 160/15159/24 у частині продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами № № 2612/160 - 2612/219, виданих 18 червня 2019 року ТОВ «Тетраграмматон 7», строком на 5 років до 18 червня 2029 року на нового боржника - Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.
10. Суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що ліквідація Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради як юридичної особи та позбавлення його повноважень щодо видачі дозволів на розміщення зовнішньої реклами і погодження розміщення реклами на транспорті та в ліфтах житлових будинків комунальної власності відбулися на підставі рішень Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року № 56/60 та № 57/60, при цьому Дніпровська міська рада не визначила компетентного органу, до якого перейшли відповідні повноваження. 
Установивши, що всі спірні дозволи на розміщення зовнішньої реклами видані на підставі рішень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради, а Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради згідно зі статтею 54 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) підпорядковувалося Виконавчому комітету Дніпровської міської ради, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що саме останній у спірних правовідносинах може забезпечити належне виконання судового рішення. При цьому суди виходили з того, що заміна боржника у виконавчому провадженні не є заміною суб`єкта владних повноважень у справі, а становить процесуальне рішення, спрямоване на забезпечення належного виконання судового рішення, а Виконавчий комітет Дніпровської міської ради як колегіальний орган місцевого самоврядування (статті 51, 52, 59 зазначеного Закону) є належним правонаступником для забезпечення безперервності здійснення публічних функцій.
Суди також констатували, що дії Дніпровської міської ради, які полягали у позбавленні уповноваженого органу адміністративної компетенції без передачі його функцій іншим суб`єктам владних повноважень, створили стан правової невизначеності та фактично унеможливили виконання судового рішення, що несумісне з принципом належного урядування (good governance). З огляду на наведене, в умовах відсутності функціонуючого первісного боржника та невизначеності щодо майбутнього уповноваженого органу суди визнали належним способом відновлення порушеного права ТОВ «Тетраграмматон 7» заміну боржника у виконавчому провадженні № 78684142 на Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
11. Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції та постановою суду апеляційної інстанції, Виконавчий комітет Дніпровської міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року, і відмовити у задоволенні заяви ТОВ «Тетраграмматон 7» про заміну сторони виконавчого провадження. 
На обґрунтування касаційної скарги Виконавчий комітет Дніпровської міської ради зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій порушили норми частини п`ятої статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) та частини першої статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), допустивши заміну сторони виконавчого провадження за відсутності вибуття первісного боржника та особи, яка є його правонаступником.
Скаржник наголошує, що Виконавчий комітет Дніпровської міської ради не є правонаступником Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради, діяльність якого на час прийняття судом апеляційної інстанції оскаржуваної постанови не була припинена, оскільки за відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - ЄДР) за кодом Управління в ЄДРПОУ 45316058 значиться «у стані припинення». Окремо скаржник звертає увагу на те, що продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами належить до компетенції робочого органу, а не виконавчого комітету ради. Посилаючись на пункти 2, 6, 20 Типових правил розміщення зовнішньої реклами, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2003 року № 2067 (далі - Типові правила № 2067), статтю 16 Закону України «Про рекламу», Виконавчий комітет зазначає, що до повноважень виконавчого органу ради як дозвільного органу належить виключно прийняття рішення про надання дозволу або про відмову в його наданні, тоді як виконання покладених на робочий орган функцій, зокрема продовження строку дії дозволів, до його компетенції не віднесено. На підтвердження цього скаржник посилається на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 07 червня 2021 року у справі № 160/2922/19, від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20 та від 14 серпня 2024 року у справі № 160/26954/23.
З огляду на наведене скаржник стверджує, що Виконавчий комітет Дніпровської міської ради не є робочим органом і не набув публічного правонаступництва після припинення Управління як робочого органу з регулювання діяльності з розміщення зовнішньої реклами у місті Дніпрі; свого часу Виконавчий комітет учинив усі належні дії та прийняв рішення щодо надання відповідних дозволів, тоді як продовження строку їх дії до його повноважень не належить.
Водночас суд апеляційної інстанції не дослідив питання визначення робочого органу станом на час апеляційного перегляду справи та не перевірив, який саме виконавчий орган місцевого самоврядування є робочим органом, усупереч висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 листопада 2025 року у справі № 160/13963/23, а також залишив поза увагою правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 30 червня 2022 року у справі № 420/12523/20, щодо того, що підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого є події, які відбулися із суб`єктом владних повноважень.
ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ 
12. 13 березня 2026 року Виконавчий комітет Дніпровської міської ради подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
13. Верховний Суд ухвалою від 24 березня 2026 року відкрив касаційне провадження.
14. ТОВ «Тетраграмматон 7», Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради та Департамент торгівлі та реклами Дніпровської міської ради 24 березня 2026 року отримали копії зазначеної ухвали, проте не скористалися правом подати відзиви на касаційну скаргу.
15. Верховний Суд ухвалою від 28 липня 2026 року призначив справу до розгляду у письмовому провадженні за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи з 29 липня 2026 року.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
16. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
17. Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
18. Відповідно до частин першої, другої і третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
19. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
20. Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
21. Зазначеним вимогам процесуального закону ухвала Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та постанова Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року не відповідають, а викладені у касаційній скарзі доводи є частково обґрунтованими з огляду на таке.
22. Стаття 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) визначає, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону.
23. Згідно з частинами першою, другою статті 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник; стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ; боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
24. Відповідно до абзацу першого частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
25. Аналогічну норму закріплено у частині першій статті 379 КАС України, згідно з якою у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
26. Таким чином, заміна сторони виконавчого провадження допускається за сукупності двох умов: вибуття однієї із сторін виконавчого провадження та наявність іншого суб`єкта - правонаступника, до якого в установленому законом порядку перейшли права та обов`язки сторони, що вибула (постанова Верховного Суду від 05 травня 2022 року у справі № 520/10496/2020). 
27. Тобто така заміна допускається лише у правовідносинах, які за своєю природою не виключають правонаступництва. Заміна сторони виконавчого провадження не змінює змісту судового рішення, що підлягає виконанню, і спрямована виключно на забезпечення безперервності та ефективності його примусового виконання, а для правонаступника усі дії, вчинені у виконавчому провадженні до його вступу, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для заміненої сторони. 
28. При цьому процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках.
29. Публічне правонаступництво державних органів та органів місцевого самоврядування є видом правонаступництва, за якого в установлених законом випадках відбувається перехід прав та обов`язків одного суб`єкта владних повноважень іншому. У такому разі обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права.
30. Підставою для переходу повноважень від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень (постанова Верховного Суду від 11 жовтня 2019 року у справі № 812/1408/16).
31. У постанові від 13 березня 2019 року у справі № 524/4478/17 Верховний Суд зазначив, що якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суду необхідно залучити до участі у справі їх правонаступників; у разі ж відсутності правонаступників - орган, до компетенції якого належить вирішення питання про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача; а в разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, - іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
32. При цьому слід розрізняти форми публічного правонаступництва: 
- фактичне (або компетенційне) адміністративне правонаступництво, тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень (компетенції) від одного суб`єкта владних повноважень до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи; 
- процесуальне публічне правонаступництво - заміна адміністративним судом на будь-якій стадії судового розгляду справи сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони до іншого суб`єкта владних повноважень, що врегульовано статтями 52, 379 КАС України.
33. У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) органу місцевого самоврядування, пов`язані зі здійсненням ним функцій місцевого самоврядування від імені та в інтересах відповідної територіальної громади, стороною по суті залишається територіальна громада в особі того чи іншого уповноваженого органу місцевого самоврядування. 
34. Функції місцевого самоврядування, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені самим лише фактом його ліквідації та підлягають передачі іншому органу місцевого самоврядування (його виконавчому органу), до компетенції якого віднесено реалізацію відповідних функцій, за винятком випадку, коли реалізацію таких функцій припинено законом.
35. Аналогічні висновки щодо органів державної влади висловив Верховний Суд у постановах від 20 лютого 2019 року у справі № 826/16659/15, від 13 березня 2019 року у справі № 524/4478/17. Слід зазначити, що такі висновки ґрунтуються на загальній правовій природі публічного правонаступництва як такого. Визначальним для цих висновків є те, що відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування є суб`єктом владних повноважень, який реалізує покладені на нього публічні функції, та що такі функції не можуть припинятися самим лише фактом ліквідації органу, а підлягають передачі його правонаступнику. Ці засади є однаково характерними як для органів державної влади, так і для органів місцевого самоврядування, оскільки і ті, і інші належать до суб`єктів владних повноважень у розумінні пункту 7 частини першої статті 4 КАС України та здійснюють владні управлінські функції на основі положень законодавства.
36. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine, заява № 28924/04, пункт 51) підкреслив, що ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. ЄСПЛ також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих» (рішення у справі «Нікітіна проти росії» (Nikitina v. russia), заява № 47486/07, пункт 19).
37. Такий підхід ЄСПЛ є застосовним і до припинення (ліквідації) органів місцевого самоврядування або їх виконавчих органів, коли суд має встановити суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого належить реальне виконання судового рішення або усунення наслідків порушення прав позивача.
38.  Зазначений підхід узгоджується також із Рекомендацією Rec(2003)16 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам «Щодо виконання адміністративних і судових рішень у сфері адміністративного права» (Recommendation Rec(2003)16 of the Committee of Ministers to member States on the execution of administrative and judicial decisions in the field of administrative law), відповідно до пункту 1.a розділу II Додатка до якої держави-члени мають забезпечити виконання адміністративними органами судових рішень у межах розумного строку та вжиття ними всіх необхідних заходів відповідно до закону для надання таким рішенням повної дії. Подібний висновок випливає і з рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece, заява № 18357/91, пункт 40), у якому ЄСПЛ зазначив, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла залишати остаточне й обов`язкове судове рішення невиконаним на шкоду одній зі сторін.
39. Разом з тим суди можуть дійти висновку про наявність підстав для заміни боржника у виконавчому провадженні лише після повного та всебічного встановлення обставин, що входять до предмета доказування у відповідній процесуальній ситуації, зокрема, чинного на час розгляду заяви обсягу повноважень первісного боржника та особи, на яку замінюється боржник; факту й моменту вибуття первісного боржника зі спірних правовідносин; наявності або відсутності у нього правонаступника та обсягу повноважень, які перейшли до іншого суб`єкта владних повноважень.
40. Питання, що пов`язані з розміщенням зовнішньої реклами, нормативно врегульовані Законом України від 03 липня 1996 року № 270/96-ВР «Про рекламу», Законом України від 06 вересня 2005 року № 2806-IV «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», Типовими правилами № 2067. На місцевому рівні такі питання додатково регулюються відповідним порядком розміщення зовнішньої реклами та положеннями про виконавчі органи Дніпровської міської ради. Тому під час визначення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень суд, окрім нормативно-правових актів, повинен з`ясовувати зміст положень та інших локальних нормативно-правових актів, які визначають правила організації та діяльності цього органу, затверджені відповідним органом місцевого самоврядування.
41. Однак, зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що суди першої та апеляційної інстанцій, замінюючи боржника, обмежилися встановленням факту прийняття Дніпровською міською радою рішень від 18 грудня 2024 року № 56/60 та № 57/60 і не здійснили аналізу повноважень та функцій Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради в частині продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами на підставі положень про це Управління до та після ухвалення рішення Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року № 57/60.
42. Суди першої та апеляційної інстанцій не з`ясували у Дніпровської міської ради її організаційну структуру, прийняття нею інших рішень, які могли стосуватися компетенційних змін у структурі її виконавчих органів; не дослідили в повному обсязі обсяг повноважень особи, на яку заявник просив замінити боржника, зокрема не встановили, чи віднесено до компетенції Виконавчого комітету Дніпровської міської ради самостійно або в умовах тимчасової відсутності робочого органу продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами, з урахуванням розмежування повноважень виконавчого органу ради як дозвільного органу та робочого органу, беручи до уваги правові позиції щодо цього, висловлені у постановах Верховного Суду від 07 червня 2021 року у справі № 160/2922/19, від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20 та від 14 серпня 2024 року у справі № 160/26954/23.
43. Від з`ясування таких обставин залежить, чи може Виконавчий комітет Дніпровської міської ради здійснювати продовження строку дії дозволів на розміщення зовнішньої реклами у разі тимчасової відсутності робочого органу з відповідними повноваженнями, і, відповідно, чи може цей суб`єкт владних повноважень бути визначений належним суб`єктом для заміни первісного боржника у виконавчому провадженні № 78684142.
44. Крім того, для вирішення питання про заміну боржника визначальним є з`ясування обставин вибуття первісного боржника зі спірних правовідносин унаслідок припинення його діяльності або втрати відповідної компетенції, а також фактичного переходу чи нормативного віднесення необхідних для виконання судового рішення повноважень до іншого суб`єкта владних повноважень. 
45. Проте суди не встановили стан припинення діяльності Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради на підставі офіційних та відкритих відомостей з ЄДР, натомість виходили з факту ліквідації робочого органу лише на підставі рішення Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року № 56/60. Між тим скаржник у касаційній скарзі наполягає на тому, що за відомостями зазначеного реєстру Управління значиться «у стані припинення», а не «припиненим», і ці доводи залишилися без належної перевірки та оцінки судів.
46. У сукупності з іншими обставинами важливим є також з`ясування обставин примусового виконання судового рішення, зокрема вжитих державним виконавцем у межах виконавчого провадження № 78684142 заходів примусового виконання. Для вирішення питання про заміну боржника після відкриття виконавчого провадження доречним є отримання позиції державного виконавця щодо стадії примусового виконання та можливості виконати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 серпня 2024 року. Проте суди попередніх інстанцій не вжили заходів для з`ясування цих обставин.
47. Водночас перевірка реєстраційного стану первісного боржника та обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, на якого заявник просить замінити боржника, не може зводитися до встановлення факту відсутності завершеної реєстраційної дії або прямої вказівки на правонаступника. Суд має встановити, який суб`єкт владних повноважень має відповідну компетенцію для забезпечення виконання судового рішення, оскільки така невизначеність, створена в системі органів місцевого самоврядування, не може погіршувати становище стягувача та суперечити конституційному принципу обов`язковості судового рішення.
48. Верховний Суд звертає увагу на те, що обставини припинення (ліквідації) того самого Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради на підставі рішень Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року № 56/60 та № 57/60 і заміна його як боржника на Виконавчий комітет Дніпровської міської ради були предметом касаційного перегляду у справі № 160/13963/23. За результатами того касаційного перегляду Верховний Суд постановою від 06 листопада 2025 року скасував судове рішення та направив справу на новий розгляд для встановлення обсягу й змісту повноважень первісного боржника до та після внесення змін до положень про нього рішеннями ради, перевірки чинності цих рішень, з`ясування стану припинення первісного боржника на підставі відомостей ЄДР, обсягу повноважень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради як особи, на яку замінюється боржник, та обставин примусового виконання судового рішення. 
49. Наведені підстави для направлення Верховним Судом справи на новий розгляд мав можливість врахувати суд апеляційної інстанції, переглядаючи у 2026 році в апеляційному порядку ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року, в якій необхідно було встановити ті самі обставини, щодо того самого первісного боржника. 
50. За правилами статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
51. Верховний Суд також звертає увагу на принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі (пункт 2 частини другої статті 2 КАС України), який передбачає активну роль суду в адміністративному процесі, що відрізняє його від суто змагальної моделі судочинства. Суд самостійно визначає коло обставин, які підлягають встановленню для правильного вирішення спору, не лише досліджує надані сторонами докази, а й оцінює їхню достовірність (стаття 75 КАС України) та достатність (стаття 76 КАС України). У разі потреби суд має право витребовувати додаткові докази, звертати увагу учасників процесу на прогалини в доказовій базі та пропонувати їм надати уточнені або нові матеріали.
52. Згідно з частиною четвертою статті 9 КАС України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
53. Принцип безпосереднього, всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України.
54. Проте суди першої та апеляційної інстанцій у цій справі не вжили всіх визначених КАС України заходів, не надали належної оцінки змісту рішень Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року № 56/60 і № 57/60, положенням про Управління та доводам учасників справи щодо розмежування компетенції робочого органу та Виконавчого комітету, внаслідок чого не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, та дійшли передчасних висновків про наявність підстав для заміни боржника на Виконавчий комітет Дніпровської міської ради.
55. Водночас обсяг повноважень суду касаційної інстанції, визначений статтею 341 КАС України, не дозволяє Верховному Суду встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
56. Направлення справи на новий розгляд не означає звільнення органів місцевого самоврядування від обов`язку забезпечити виконання судового рішення, що набрало законної сили. Організаційна зміна структури виконавчих органів Дніпровської міської ради, ліквідація чи зміна компетенції окремого органу не можуть самі по собі створювати стан, за якого виконання судового рішення стає неможливим або невизначеним у часі. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
57. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
58. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
59. За приписами частини четвертої статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
60. З огляду на те, що порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, допущені як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року слід скасувати, а справу в частині розгляду заяви ТОВ «Тетраграмматон 7» про заміну боржника у виконавчому провадженні № 78684142 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
61. Під час нового розгляду справи суду слід взяти до уваги мотиви скасування попередніх судових рішень та встановити обставини, зокрема обсяг повноважень Управління дозвільної процедури з питань зовнішньої реклами Дніпровської міської ради щодо продовження строку дії дозволів до та після внесення змін рішеннями Дніпровської міської ради від 18 грудня 2024 року № 56/60 та № 57/60; чинність зазначених рішень ради; стан припинення первісного боржника за відомостями ЄДР; обсяг повноважень Виконавчого комітету Дніпровської міської ради як особи, на яку замінюється боржник, або іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передано чи нормативно віднесено вчинення дій, необхідних для виконання судового рішення, а також обставини примусового виконання судового рішення у виконавчому провадженні № 78684142.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Виконавчого комітету Дніпровської міської ради задовольнити частково.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 18 лютого 2026 року у справі № 160/15159/24 скасувати, а справу в частині розгляду заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетраграмматон 7» про заміну боржника у виконавчому провадженні № 78684142 - направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач: Я.О. Берназюк
Судді: С.М. Чиркін
В.М. Шарапа