ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6547/26 Справа № 211/1434/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лященко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2026 року м. Кривий Ріг
справа № 211/1434/24 
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – судді Остапенко В.О.,
суддів Акуленка В.В., Бондар Я.М.
секретар судового засідання Дяченко Д.П.
сторони:
позивач  ОСОБА_1 
відповідачі  ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Карнаух Іван Олегович, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2026 року, яке ухвалено суддею Лященко В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, та повне судове рішення складено 20 березня 2026 року, 
УСТАНОВИВ:

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю та його розподіл, визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.
Позовна заява мотивована тим, що 21 серпня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб, який розірвано 26 квітня 2016 року, про що Дзержинським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 26 квітня 2016 року складено відповідний запис № 37 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .
Під час шлюбу, а саме 16 вересня 2004 року, за спільні кошти було придбано трикімнатну квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Договір купівлі-продажу квартири 16 вересня 2004 року посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. та зареєстрованого у реєстрі за № 1-6085.
Після розірвання шлюбу, а саме 13 травня 2016 року ОСОБА_2 відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна передав спірну квартиру до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест». 20 травня 2017 року державним реєстратором Криничанського бюро технічної інвентаризації зазначений акт було внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
08 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Дмитром Віталійовичем та зареєстрованого у реєстрі за № 855. За умовами укладеного договору ОСОБА_2 взяв у борг 420 000 грн у ОСОБА_4 , строком повернення до 11 липня 2016 року. В забезпечення виконання грошового зобов`язання 08 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Комета Інвест» був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Д.В. та зареєстрований у реєстрі № 856, відповідно до якого ТОВ «Компанія Комет Інвест» виступила майновим поручителем за ОСОБА_2 та надала в іпотеку спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
На момент оформлення акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу підприємства у спірній квартирі позивач мешкала за даною адресою, зареєстрована, не передавала зазначену квартиру підприємству, не виїжджала з квартири та взагалі не знала про таку угоду, не надавала згоди на передачу своєї частки у спільному частковому майні іншим особам, до нотаріуса для здійснення таких дій не ходила. Про таку угоду вона дізналася лише згодом, на сьогоднішній день продовжує мешкати в квартирі, користується нею одноособово, сплачує комунальні послуги.
Під час шлюбу подружжям були придбані транспортні засоби, а саме: 30 жовтня 2012 року за спільні кошти було придбано автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006) № куз. НОМЕР_2 - вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації (центр 1243), 18 травня 2013 року автомобіль марки FAW CA 1031 2672, (2012) № шасі НОМЕР_3 - первинна реєстрація ТЗ для індивідуального власника (1204 Криворізьке ВРЕВ), 20 лютого 2014 року автомобіль марки Renault Daster 1461 (2013) № кузова НОМЕР_4 - первинна реєстрація ТЗ для індивідуального власника (1204 Криворізьке ВРЕВ).
Після розірвання шлюбу, а саме 08 липня 2016 року ОСОБА_2 , який є одним з власників ТОВ «Компанія Комета Інвест» відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна перереєстрував транспортний засіб FAW CA 1031 2672 (2012) до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест», 08.07.2016 року перереєстрував транспортний засіб Chevrolet Evanda 1998 до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест», 20.07.2016 року перереєстрував транспортний засіб Renault Daster 1461 (2013) до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест».
Також під час шлюбу за 12 років було набуте майно, а саме: духова шафа торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX», придбана 18 грудня 2013 року, гарантійний строк 12 міс, товар без пошкоджень та в повному комплекті, вартість якої на момент покупки 4 083,32 грн; телевізор ЖК Самсунг UA46C7000 в корпусі чорного кольору, придбаний 05 березня 2011 року, без пошкоджень, вартість якого на момент покупки 20 999 грн; підставка для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42, придбана 05 березня 2011 року, без пошкоджень, вартість якої на момент покупки 1 599 грн; плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW», придбаний в 2011 році, гарантійний талон В\УС 1005, без пошкоджень, вартість якого 4 004 грн; ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1, придбаний 20 жовтня 2007 року без пошкоджень та в повному комплекті, вартість якого на момент покупки 3 772 грн; планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black», придбаний 09 грудня 2012 року, без пошкоджень, вартість якого на момент покупки 5 901 грн.
Позивач зазначає, придбана квартира, транспортні засоби та побутова техніка є спільним сумісним майном, але відповідач ухиляється це визнавати, стверджуючи, що вказана квартира, транспортні засоби та побутова техніка є його особистою власністю. На цей час вони не можуть досягти згоди щодо добровільного розподілу сумісно придбаного нерухомого майна.
На підставі наведеного вище позивач просила суд визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; здійснити поділ спільного майна, виділивши кожному у власність по 1/2 частині квартири; усунути перешкоди у користуванні та розпорядження належним ОСОБА_1 майном, визнавши акт приймання передачі нерухомого майна, серія та номер б/н від 13 травня 2016 року укладений між ТОВ «Компанія Комета Інвест» та ОСОБА_2 та іпотечний договір, посвідчений 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжко Д.В. укладені щодо квартири АДРЕСА_2 недійсними; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ «Компанія Комета Інвест» на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 транспортний засіб Chevrolet Evanda 1998, (2006) №куз. НОМЕР_5 40-вторинна реєстрація ТЗ, придбаного в торгівельній організації (центр 1243), транспортний засіб FAW CA 1031 2672, (2012) № шасі НОМЕР_3 - первинна реєстрація ТЗ для індивідуального власника (1204 Криворізьке ВРЕВ), транспортний засіб Renault Daster 1461 (2013) № кузова НОМЕР_4 - первинна реєстрація ТЗ для індивідуального власника (1204 Криворізьке ВРЕВ); стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 частки вартості транспортних засобів: автомобіля марки Chevrolet Evanda 1998, (2006) , FAW НОМЕР_6 , (2012) та автомобіля марки Renault Daster 1461 (2013); визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 духову шафу торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX», телевізор ЖК Самсунг UA46C7000, підставку для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42, плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW», ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1планшет «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; стягнути з ОСОБА_2 на її користь грошову компенсацію 1/2 частки вартості духової шафи торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX», телевізора ЖК Самсунг UA46C7000, підставки для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42, плазмового телевізора марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW», ноутбуку торгової марки «LG» FS-2A6CR1планшет «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Карнаух І.О., ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення у справі про задоволення позовних вимог позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ст. 256 ЦК України, встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Позивач реалізувала своє право на судовий захист, звернувшись з позовною заявою про поділ майна майже одразу після розірвання шлюбу в липні 2016 року. Згідно ст. 264 ЦК України - перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. 
Так, перебіг позовної давності шляхом пред`явлення позову може перериватися в разі звернення позивача до суду, в тому числі й направлення позовної заяви поштою, здійсненого з додержанням вимог процесуального законодавства. 
Апелянт зазначає, що з аналізу наведених норм, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права та помилково застосував положення про пропук строку позовної давності. Оскільки позовну заяву з тим самим предметом та тими самими сторонами було подано в межах строку позовної давності в 2016 році, а залишення позову без розгляду перериває строк позовної давності, який в силу положення ч. 3 ст. 264 ЦК України починається заново, вірно було рахувати позовну давність починаючи з 06 березня 2023 року.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, що, у відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи. 
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.
У постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 суд дійшов висновку про те, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд апеляційної інстанції вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Колегія суддів не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів прави, 21 серпня 2004 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_7 від 21 серпня 2004 року, прізвище дружини після одруження ОСОБА_6 (том 1 а.с.10).
Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_8 від 26 квітня 2016 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 26 квітня 2016 року (том 1 а.с.11).
Згідно Договору купівлі-продажу квартири від 16 вересня 2004 року, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Пахомовою Н.І. та зареєстрований у реєстрі за № 1-6085, 16 вересня 2004 року ОСОБА_2 придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що також підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27 вересня 2004 року та Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 16 вересня 2004 року (том 1 а.с.12-14).
З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 лютого 2024 року вбачається, що право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 з 25 травня 2016 року зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест» згідно акту приймання-передачі нерухомого майна б/н, виданого 13 травня 2016 року та протоколу 13/05-16, виданого 13 травня 2016 року ТОВ «Компанія Комета Інвест», ОСОБА_2 (том 1 а.с.15).
08 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Дмитром Віталійовичем та зареєстрованого у реєстрі за № 855. За умовами укладеного договору ОСОБА_2 взяв у борг 420 000 грн у ОСОБА_4 , строком повернення до 11 липня 2016 року (том 1 а.с.72).
В забезпечення виконання грошового зобов`язання 08 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Комета Інвест» був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Д.В. та зареєстрований у реєстрі № 856, відповідно до якого ТОВ «Компанія Комет Інвест» виступило майновим поручителем за ОСОБА_2 та надало в іпотеку спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с.72-73). 
Також 08 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Комета Інвест» було укладено договори застави, посвідчені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Д.В. та зареєстровані у реєстрі № 861, № 862, № 954, предметом застави є транспортний засіб – автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006) № куз. НОМЕР_5 , транспортний засіб FAW CA 1031 2672, (2012) № шасі НОМЕР_9 , транспортний засіб Renault Daster 1461 (2013) № кузова НОМЕР_10 (том 1 а.с.76-84).
Позивачем надано копію гарантійного талону ВWC 1005 від 05 березня 2011 року та фіскального чеку на суму 4 004 грн на плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW» (том 1 а.с.150), копію товарного чеку №00000044267 від 09 серпня 2012 року на суму 5 901 грн та гарантійний талон № 8 431 на планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black» (том 1 а.с.151), чек № 59722 від 18 грудня 2013 року на суму 4 083,32 грн та гарантійний талон № 00000059722 на духову шафу торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX», (том 1 а.с.152-153); копію кредитного договору № 001-26067-201007 від 20 жовтня 2007 року та копію видаткової накладної № ВФ-2836 про придбання ноутбуку торгової марки «LG» FS-2A6CR1 вартістю 3 772 грн (том 1 а.с.154-156); копію кредитного договору № 87992032 від 05 березня 2011 року про придбання телевізору ЖК Самсунг UA46C7000 в корпусі чорного кольору, вартістю 20 999 грн та підставки для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42, вартістю 1 599 грн (том 1 а.с.144,145). 
Також, з довідки територіального сервісного центру № 1243 від 16 серпня 2016 року (том 3 а.с. 24) вбачається, що станом на 26 квітня 2016 року за ОСОБА_2 були зареєстровані транспортні засоби: автомобіль Chevrolet Evanda 1998, (2006) № куз. НОМЕР_5 , дата реєстрації 30 жовтня 2012 року; FAW НОМЕР_6 , (2012) № шасі НОМЕР_9 дата реєстрації 18 травня 2013 року, Renault Daster 1461 (2013) №кузова НОМЕР_10 , дата реєстрації 20 липня 2014 року. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що придбані під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; транспортні засоби: автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006) № куз. НОМЕР_5 , дата реєстрації 30 жовтня 2012 року; автомобіль марки FAW CA 1031 2672, (2012) № шасі НОМЕР_9 дата реєстрації 18 травня 2013 року, автомобіль марки Renault Daster 1461 (2013) № кузова НОМЕР_10 , дата реєстрації 20 липня 2014 року; плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духова шафу торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізор ЖК Самсунг UA46C7000; підставка для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна є обґрунтованими. 
Разом з тим, суд відмовив в задоволенні позових вимог позивачки у зв`язку з пропуском позивачкою строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом.
Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки з підстав пропуску останньою строку позовної давності, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, придбані під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; транспортні засоби: автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006) № куз. НОМЕР_5 , дата реєстрації 30 жовтня 2012 року; автомобіль марки FAW CA 1031 2672, (2012) № шасі НОМЕР_9 дата реєстрації 18 травня 2013 року, автомобіль марки Renault Daster 1461 (2013) № кузова НОМЕР_10 , дата реєстрації 20 липня 2014 року; плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духова шафу торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізор ЖК Самсунг UA46C7000; підставка для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (стаття 13 ЦПК України).
Сторонами у справі рішення суду першої інстанції в частині визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя не оскаржено, тому суд апеляційної інстанції не надає оцінки висновкам суду першої інстанції в цій частині.
Щодо висновків суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки у зв`язку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду з даним позовом, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. Аргументи відповідача про те, що про порушене право позивач міг дізнатися раніше, ніж він стверджує, мають ґрунтуватись не на можливих, а на конкретних обставинах, що підтверджуються наданими у справі належними доказами, за яких суд може однозначно (достеменно) встановити момент, коли особа могла довідатись про порушення його прав.
Якщо встановити день, коли особа довідалась про порушення права або про особу, яка його порушила, неможливо, або наявні докази того, що особа не знала про порушення права, хоч за наявних умов повинна була знати про це, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа повинна була довідатися про порушення свого права.
Під можливістю довідатись про порушення права або про особу, яка його порушила, в цьому випадку слід розуміти передбачувану неминучість інформування особи про такі обставини, або існування в особи певних зобов`язань як міри належної поведінки, в результаті виконання яких вона мала би змогу дізнатися про відповідні протиправні дії та того, хто їх вчинив.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
При цьому, слід врахувати, що, згідно зі статтею 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності (постанова Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року всправі № 6-258цс15).
Отже, початок перебігу позовної давності всправах про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу реєстрації актів цивільного стану (статті 106, 107 СК України) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК України), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (частина друга статті 72 СК України), тобто з моменту виникнення спору між ними.
Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 359/6727/21, від 29 квітня 2024 року в справі №522/3192/21, від 02 серпня 2024 року в справі № 289/2115/21, від 03 листопада 2025 року в справі № 761/25624/20.
Судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що в липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна спільною сумісною власністю, його розподіл та визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним, який ухвалою суду у справі № 210/3289/16-ц від 06 березня 2023 року, на підставі ч.2 ст. 257 ЦПК України, залишений без розгляду.
Отже, за вказаних обставин, враховуючи приписи ч.ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України, ОСОБА_1 було перервано строк позовної давності, та останньою не порушено встановлений законом строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, який після перепивання почався з 06 березня 2023 року, тому висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивачки з підстав пропуску останньою строку позовної давності є помилковим.
Вирішуючи позовні вимоги позивачки в частині розподілу спісного сумісного майна подружжя, визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсними, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, колегія суддів виходить з наступного.
Так, судом першої інстанції встановлено, що придбані під час шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартира за адресою: АДРЕСА_3 ; транспортні засоби: автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006) № куз. НОМЕР_5 , дата реєстрації 30 жовтня 2012 року; автомобіль марки FAW CA 1031 2672, (2012) № шасі НОМЕР_9 дата реєстрації 18 травня 2013 року, автомобіль марки Renault Daster 1461 (2013) № кузова НОМЕР_10 , дата реєстрації 20 липня 2014 року; плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духова шафу торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізор ЖК Самсунг UA46C7000; підставка для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
Сторонами у справі рішення суду першої інстанції в цій частині не оскаржили.
Щодо вимог позивачки про поділ квартири за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіля марки Chevrolet Evanda 1998, (2006), автомобіля марки FAW CA 1031 2672, (2012) та автомобіля марки Renault Daster 1461 (2013), колегія суддів зазначає наступне. 
Так, в уточненій позовній заяві позивачка просила суд здійснити поділ спільного майна, виділивши кожному у власність по 1/2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; усунути перешкоди у користуванні та розпорядження належним ОСОБА_1 майном визнавши акт приймання передачі нерухомого майна, серія та номер б/н від 13 травня 2016 року укладений між ТОВ «Компанія Комета Інвест» та ОСОБА_2 та іпотечний договір, посвідчений 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжко Д.В. укладені щодо квартири АДРЕСА_2 недійсними; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ «Компанія Комета Інвест» на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Крім того, позивач просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь компенсацію вартості 1/2 частки спірних транспортних засобів. 
Вказані позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1 статті 69 СК України).
На підставі частини 1 статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуто ними за час шлюбу.
Акт приймання-передачі майна до статутного капіталу є правочином, який підтверджує волевиявлення сторін, має юридичні наслідки - набуття та припинення права власності на нерухоме майно.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.
При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
За змістом статі 113 ЦК України господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками.
Господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.
Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 115 ЦК України господарське товариство є власником, серед іншого, майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу.
Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом.
Такі ж положення містить і Закон України «Про господарські товариства» (статті 1, 12 і 13).
ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом порушеного права власності на частку в спільному майні подружжя, яким відповідач розпорядився без її згоди, і просила здійснити поділ спільного майна, виділивши кожному у власність по 1/2 частині квартири за адресою: АДРЕСА_3 ; усунути перешкоди у користуванні та розпорядження належним ОСОБА_1 майном визнавши акт приймання передачі нерухомого майна, серія та номер б/н від 13 травня 2016 року укладений між ТОВ «Компанія Комета Інвест» та ОСОБА_2 та іпотечний договір, посвідчений 08 липня 2016 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Сніжко Д.В. укладені щодо квартири АДРЕСА_2 недійсними; скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про проведену державну реєстрацію права власності ТОВ «Компанія Комета Інвест» на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Також просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь компенсацію вартості 1/2 частки спірних транспортних засобів.
При цьому, як слідує з матеріалів справи, відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 лютого 2024 року, право власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 з 25 травня 2016 року зареєстроване за Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест» згідно акту приймання-передачі нерухомого майна б/н, виданого 13 травня 2016 року та протоколу 13/05-16, виданого 13 травня 2016 року ТОВ «Компанія Комета Інвест», ОСОБА_2 (том 1 а.с.15).
В поданій позивачкою уточненій позовінй заяві зазначено, що після розірвання шлюбу, а саме 08 липня 2016 року, ОСОБА_2 , який є одним з власників ТОВ «Компанія Комета Інвест», відповідно до акту приймання-передачі нерухомого майна перереєстрував транспортний засіб FAW CA 1031 2672 (2012) до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест», 08 липня 2016 року перереєстрував транспортний засіб Chevrolet Evanda 1998 до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест», 20 липня 2016 року перереєстрував транспортний засіб Renault Daster 1461 (2013) до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест».
Вказані обставини не заперечуються сторонами у справі.
Отже, спірне майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006), автомобіль марки FAW НОМЕР_6 , (2012) та автомобіль марки Renault Daster 1461 (2013), було передано відповідачем ОСОБА_2 до статутного капіталу ТОВ «Компанія Комета Інвест».
Вподальшому, 08 липня 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Дмитром Віталійовичем та зареєстрованого у реєстрі за № 855. За умовами укладеного договору ОСОБА_2 взяв у борг 420 000 грн у ОСОБА_4 , строком повернення до 11 липня 2016 року (том 1 а.с.72).
В забезпечення виконання грошового зобов`язання 08 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Комета Інвест», як власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Д.В. та зареєстрований у реєстрі № 856, відповідно до якого ТОВ «Компанія Комет Інвест» виступило майновим поручителем за ОСОБА_2 та надало в іпотеку спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с.72-73). 
Також 08 липня 2016 року між ОСОБА_4 та ТОВ «Компанія Комета Інвест», як влаником транспортних засобів, було укладено договори застави, посвідчені приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Сніжком Д.В. та зареєстровані у реєстрі № 861, № 862, № 954, предметом застави є транспортний засіб – автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006) № куз. НОМЕР_5 , транспортний засіб FAW CA 1031 2672, (2012) № шасі НОМЕР_9 , транспортний засіб Renault Daster 1461 (2013) № кузова НОМЕР_10 (том 1 а.с.76-84).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц зазначено: «Вкладом до статутного (складеного) капіталу господарського товариства можуть бути гроші, цінні папери, інші речі або майнові чи інші відчужувані права, що мають грошову оцінку, якщо інше не встановлено законом (частина перша статті 13 Закону України «Про господарські товариства» у редакції, чинній на час державної реєстрації у лютому та жовтні 2016 року юридичних осіб). Аналогічна норма передбачена частиною другою статті 115 ЦК України.
Статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю складається із вкладів його учасників. Розмір статутного капіталу дорівнює сумі вартості таких вкладів (частина перша статті 144 ЦК України у редакції, чинній на час державної реєстрації у лютому та жовтні 2016 року юридичних осіб).
Товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу продукції, виробленої товариством в результаті господарської діяльності; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом (частина перша статті 12 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції). Аналогічна норма передбачена частиною першою статті 115 ЦК України.
Порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом (абзац четвертий частини другої статті 148 ЦК України у вказаній редакції).
Учасники товариства мають право, зокрема, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом (пункти «б» та «д» частини першої статті 10 Закону України «Про господарські товариства» у вказаній редакції).
У разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства.
Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Водночас як учасник товариства, який вносить спільне сумісне майно у статутний капітал цього товариства, так інші його учасники мають розуміти наслідки у випадку ухвалення рішення про виплату вартості частки члена подружжя у статутному капіталі.
Позивачка має право вимагати виплати їй вартості частки члена колишнього подружжя у статутному капіталі.
З огляду на висновки сформульовані у цій постанові Велика Палата Верховного Суду виснує про наявність підстав для відступу від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постановах від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15, а також Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 7 травня 2019 року у справі № 490/1408/15-ц. Вказаний відступ полягає у тому, що один з подружжя при поділі спільного сумісного майна може претендувати на виплату частки у статутному капіталі, що є відмінним від виплати половини вартості внеску засновника у статутний капітал цього товариства.
Ураховуючи викладене та висновки, зроблені у розділі 2.4 цієї постанови, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постановах від 3 липня 2013 року у справі № 6-61цс13, від 2 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 3 червня 2015 року у справі № 6-38цс15 та зазначити, що у разі внесення одним із подружжя як вкладу у статутний капітал товариства з обмеженою відповідальністю коштів, які є спільною сумісною власністю, вказане товариство стає їх власником. Натомість особа, яка внесла вклад у статутний капітал товариства набуває право на частку учасника цього товариства. Інший з подружжя, який був співвласником коштів, внесених у статутний капітал товариства з метою захисту свого права при поділі їх спільного сумісного майна набуває право вимагати виплати половини вартості частки члена подружжя у статутному капіталі. Суд виходить з презумпції про те, що вартість частки у статутному капіталі відповідає розміру внеску, якщо тільки сторона, яка стверджує про зміну цієї вартості на час розгляду справи, не доведе, що вартість частки змінилась (зросла або внаслідок звичайної діяльності товариства зменшилась).».
Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Обраний спосіб захисту цивільного права має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16).
З урахуванням висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц, позивачка ОСОБА_1 вправі вимагати виплати їй вартості частки ОСОБА_2 у статутному капіталі ТОВ «Компанія Комета Інвест», а не визнання недійсним акту приймання-передачі нерухомого майна до статутного капіталу товариства, повернення спірної у спільну сумісну власність з визнанням за кожним з подружжя права власності на спірну квартиру та стягнення 1/2 вартості спірних автомобілей.
Обрання позивачкою неналежного способу захисту порушеного права є підставою для відмови в позові в частині спірної квартири та транспортних засобів.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) констатовано, що визнання права спільної сумісної власності на майно не є ефективним захистом, оскільки не призводить до реального відновлення порушених прав, а лише констатує обставини, які мають значення для вирішення справи. Належним та ефективним способом захисту є позовна вимога про поділ спільного майна подружжя. 
Отже, в данному випадку, констатація в резолютивній частині рішення того факту, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , автомобіль марки Chevrolet Evanda 1998, (2006), автомобіль марки FAW НОМЕР_6 , (2012) та автомобіль марки Renault Daster 1461 (2013) є спільною сумісною власністю подружжя не є ефективним захистом, оскільки не призводить до реального відновлення порушених прав.
На підставі наведенного вище колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання визнання майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіля марки Chevrolet Evanda 1998, (2006), автомобіля марки FAW CA 1031 2672, (2012) та автомобіля марки Renault Daster 1461 (2013) спільною сумісною власністю та його розподілу, визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно слід відмовити з тих підстав, що останньою обрано невірний спосіб захисту порушеного права.
Щодо позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача ОСОБА_2 1/2 частини вартості придбаних у період шлюбу плазмового телевізора марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшету торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духової шафи торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбуку торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізора ЖК Самсунг UA46C7000; підставки для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42, колегія суддів приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, та сторонами не оспорюється, що плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духова шафу торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізор ЖК Самсунг UA46C7000; підставка для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42 є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна є обґрунтованими. 
Так, відповідно до наданих позивачем доказів, духова шафа торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX», придбана 18 грудня 2013 року, гарантійний строк 12 міс, товар без пошкоджень та в повному комплекті, вартість якої на момент покупки 4 083,32 грн; телевізор ЖК Самсунг UA46C7000 в корпусі чорного кольору, придбаний 05 березня 2011 року, без пошкоджень, вартість якого на момент покупки 20 999 грн; підставка для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42, придбана 05 березня 2011 року, без пошкоджень, вартість якої на момент покупки 1 599 грн; плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW», придбаний в 2011 році, гарантійний талон В\УС 1005, без пошкоджень, вартість якого 4 004 грн; ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1, придбаний 20 жовтня 2007 року без пошкоджень та в повному комплекті, вартість якого на момент покупки 3 772 грн; планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black», придбаний 09 грудня 2012 року, без пошкоджень, вартість якого на момент покупки 5 901 грн.
Вартість вказаного майна відповідачем ОСОБА_2 в судовому засіданні в суді першої інстанції не оспорювалось, як і не оспорюється в суді апеляційної інстанції.
При визначенні дійсної вартості вищевказаного рухомого майна (меблів та побутової техніки), яке є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу, колегія суддів, вважає за можливе визначити вартість спірного рухомого майна згідно наданих позивачкою договорів купівлі-продажу, актів приймання-передачі та нефіскальних чеків й відповідно приходить до висновку, що загальна вартість спірного рухомого майна (меблів та побутової техніки) становить 36 354,32 грн. 
Таким чином, оскільки рухоме майно (меблі та побутова техніка) набуті під час шлюбу сторін та є їхньою спільною сумісною власністю, то позивач має право на отримання компенсації 1/2 вартості такого майна в розмірі 18 177,16 грн.
За таких обставин, колегія суддів, погоджуючись з остаточним висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання визнання майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіля марки Chevrolet Evanda 1998, (2006), автомобіля марки FAW CA 1031 2672, (2012) та автомобіля марки Renault Daster 1461 (2013) спільною сумісною власністю та його розподілу, визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не погоджується з мотивами відмови в задоволенні вказаних позовних вимог з підстав пропуску позивачем процесуального строку для звернення до суду з цими позовними вимогами, та вважає за необхідне, на підставі п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права, змінити мотиви відмови у задоволенні вказаних позовних вимог позивача із зазначенням, що в задоволенні вказаних позовних вимог позивачки слід відмовити з тих підстав, що останньою обрано невірний спосіб захисту порушеного права.
При цьому не погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову у визнанні спільною сумісною власністю плазмового телевізора марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшету торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духової шафи торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбуку торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізора ЖК Самсунг UA46C7000; підставки для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42 у зв`язку з пропуском позивачем процесуального строку для звернення до суду з цими позовними вимогами, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалює нове рішення про задоволення позовних вимог позивачки в цій частині. 
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, які в цій справі складаються із судового збору понесеного сторонами при зверненні до суду, суд приходить до наступного.
Так, за положеннями статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що у даній справі позов задоволено частково, враховуючи предмет спору, пропорційним буде стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 судового збору в розмірі 1 211,20 коп за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816,80 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанці, що разом становить 3 028 грн. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Карнаух Іван Олегович, - задовольнити частково.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2026 року змінити в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна, а саме: квартири за адресою: АДРЕСА_3 , автомобіля марки Chevrolet Evanda 1998, (2006), автомобіля марки FAW CA 1031 2672, (2012) та автомобіля марки Renault Daster 1461 (2013) спільною сумісною власністю та його розподілу, визнання акту прийому-передачі майна та іпотечного договору недійсним, скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, виклавши їх у редакції цієї постанови.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 16 березня 2026 року скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Комета Інвест», третя особа: ОСОБА_3 , про визнання майна, а саме:плазмового телевізора марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшету торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духової шафи торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбуку торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізора ЖК Самсунг UA46C7000; підставки для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42 спільною сумісною власністю та його розподілу, та ухвалити в цій частині нове рішення.
Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне майно: плазмовий телевізор марки «Самсунг 14 «Е46С7000WW»; планшет торгової марки «Apple New Ipad 64GB Wi-Fi Black»; духову шафу торгової марки «Electrolux EOC 3430 COX»; ноутбук торгової марки «LG» FS-2A6CR1; телевізор ЖК Самсунг UA46C7000; підставку для TV/AV апаратури Bravis1531BLK42.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини вартості вказаного майна в розмірі 18 177 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят сім) грн 16 коп.
Стягнути з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору в сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 09 липня 2026 року. 

Головуючий:

Судді: