ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 581/400/25  Номер провадження 33/814/627/26 | Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В.  Доповідач ап. інст. Герасименко В. М.

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2026 року | м. Полтава

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Герасименко В.М., з секретарем судового засідання Голиш Ю.О., за участі: адвоката Козін Т.В. (в режимі відеоконфернції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу про адміністративне правопорушення за апеляційною адвоката Козін Т.В., подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

Цією постановою
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою освітою, проживає по АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665,60 гривень.
За постановою судді, 04 травня 2025 року о 15 год 27 хв в с. Шевченкове, дорога Т1913 водій ОСОБА_1 керував трактором ЮМЗ, державний номер НОМЕР_2 з ознаками наркотичного сп`яніння (почервоніння очей, порушення мови та координації рухів). Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння в закладі охорони здоров`я водій відмовився, чим порушив вимоги пункту 2.5. Правил дорожнього руху..
Не погодившись з вказаним рішенням, адвокат Козін Т.В. подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову судді, постановити нову, якою закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що судом першої інстанції, попри наявність завчасно поданого клопотання захисника про відкладення розгляду, справу було розглянуто за відсутності ОСОБА_1 , який не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду, та його захисника, у зв`язку із чим було порушено право ОСОБА_1 на захист своїх прав, а також на надання пояснень. 
Наголошує на тому, що судом однобічно та неправильно оцінено докази у справі, які в своїй сукупності не є належними допустимими та достатніми для висновку про винуватість особи.
Вказує, що висновки суду, викладені в постанові не відповідають фактичним обставинам справи. Так, суд вказує про те, що зібрані та досліджені докази підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння, хоча протокол про адміністративне правопорушення складений за керування транспортним засобом у стані наркотичного сп`яніння. 
Зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано письмові пояснення сторони захисту. 
На переконання сторони захисту, працівниками поліції не було виконано вимог законодавства щодо процедури оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення.
Посилається на те, що протокол про адміністративне правопорушення було складено за відсутності самого правопорушника, а тому, протокол є недопустимим доказом. Крім того, права та обов`язки ОСОБА_1 не роз`яснювались. 
Вказує, що порушено право особи на правову допомогу, оскільки ОСОБА_1 неодноразово заявляв, що йому потрібен адвокат. Однак, поліцейські проігнорували ці заяви. 
Апелянт стверджує, що від проходження огляду в медичному закладі ОСОБА_1 не відмовлявся, до того ж матеріали справи не містять самого направлення на огляд. 
Долученим до матеріалів справи відеозаписом зафіксовано, як поліцейський лише констатує наявність ознак наркотичного сп`яніння у ОСОБА_1 , при цьому жодну із ознак сп`яніння не називає. 
Вказує, що без фактичного встановлення ознак наркотичного сп`яніння, вимога поліцейського щодо проходження водієм огляду є безпідставною і не породжує у водія обов`язку проходити огляд на стан сп`яніння. 
Зазначає, що ОСОБА_1 не було відсторонено від керування транспортним засобом. 
Одночасно з апеляційною скаргою сторона захисту подала клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, посилаючись на те, що вперше апеляційна скарга була подана 06 квітня 2026 року, проте скарга була повернута у зв`язку з недолученням до апеляційної скарги витягу з договору про надання правничої допомоги та відсутністю відомостей про повноваження адвоката.
Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, або якщо відмовлено у його поновленні.
З матеріалів справи вбачається, що постанова винесена 30 березня 2026 року.
06 квітня 2026 року, у строк визначений законом, адвокат Козін Т.В. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 квітня 2026 року апеляційну скаргу адвоката Козін Т.В. на постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП, повернуто особі, яка її подала, з підстав визначених частиною 2 статті 271 КУпАП.
17 квітня 2026 року адвокат Козін Т.В. в інтересах ОСОБА_1 , виконавши вимоги частини 2 статті 271 КУпАП, повторно подала апеляційну скаргу із клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2026 року.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку, що строк на подання апеляційної скарги пропущений з поважних причин, та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, та вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження.
ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час, дату та місце судового розгляду, у судове засідання Полтавського апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення на адресу апеляційного суду не надсилав. Адвокат Козін Т.В. в судовому засіданні вважала можливим розгляд справи за його відсутності, за таких обставин, вважаю за можливе судовий розгляд проводити за відсутності ОСОБА_1 ..
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вислухавши адвоката Козін Т.В. на підтримку апеляційної скарги, приходжу висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з такого.
У відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Дані вимоги закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп`яніння передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд зазначає, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`яніння щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`янінням у встановленому законом порядку.
Апеляційний суд вважає, що розглядаючи дану справу, суддя суду першої інстанції вищезазначених вимог дотримався у повному обсязі та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема:
– протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №320116 від 04.05.2025 року; 
– копіями постанов про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 04.05.2025 року серії ЕНА № 4652808 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та №4653031 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 132-1 КУпАП; 
– відеоматеріалами з відеореєстратора службового автомобіля та нагрудної камери працівника поліції, яким зафіксовано факт відмови від проходження медичного огляду ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння.
Ці докази є належними, допустимими та достатніми на підтвердження вини ОСОБА_1 у відмові, як водія, від проходження у встановленому законом порядку огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння.
Факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом захисником та особою, яка притягується до адміністративної відповідальності не оспорюється.
Як вбачається з відеозаписів, наявних у матеріалах справи, ОСОБА_1 керував трактором ЮМЗ з сівалкою та був зупинений працівниками поліції. Після зупинки трактору, ОСОБА_1 тривалий час відмовляється надавати працівникам поліції документи, веде себе зухвало, постійно сперечається, його поведінка не була адекватною в даній обстановці. 
В ході тривалої розмови, ОСОБА_1 все ж таки надав поліцейському документи для перевірки. В подальшому, без дозволу працівників поліції покинув місце події та, продовжуючи рух, не реагував на проблискові маячки. 
В ході спілкування з ОСОБА_1 , працівником поліції було виявлено в нього ознаки наркотичного сп`яніння та запропоновано пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі, на що ОСОБА_1 категорично відмовився. ОСОБА_1 було повторно запропоновано пройти огляд, однак він знову відмовився від проходження огляду. В подальшому працівником поліції було роз`яснено наслідки такої відмови. 
Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_1 не відмовлявся від проходження огляду в медичному закладі апеляційний суд оцінює критично, оскільки така відмова зафіксована відеозаписом.
Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи відсутнє направлення на огляд до медичного закладу, апеляційний суд вважає необґрунтованими, оскільки в даному випадку ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду у медичному закладі, та ці обставини підтверджені доказами, що додані до матеріалів справи.
Доводи апелянта про те, що у ОСОБА_1 були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння, не заслуговують на увагу, так як вони спростовуються відеозаписом події, згідно якого працівником поліції у відповідності до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, у ОСОБА_1 були виявлені ознаки наркотичного сп`яніння.
Відповідно до п.п.2, 3 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Ознаками наркотичного сп`яніння є: наявність однієї чи декількох ознак стану алкогольного сп`яніння (крім запаху алкоголю з порожнини рота); звужені чи дуже розширені зіниці, які не реагують на світло; сповільненість або навпаки підвищена жвавість чи рухливість ходи, мови; почервоніння обличчя або неприродна блідість.
Отже, зазначеними нормами закону встановлено, що поліцейський уповноваженого підрозділу Національної поліції України, керуючись вищенаведеним переліком ознак наркотичного сп`яніння, самостійно визначає наявність чи відсутність підстав у особи для проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння.
Вирішення їх наявності чи відсутності відноситься до виключної компетенції поліцейського, який керуючись загальносуспільними нормами зовнішнього вигляду особи, яка не перебуває в наркотичному сп`янінні, на власний розсуд визначає наявність чи відсутність ознак такого сп`яніння.
Відтак, доводи апелянта про відсутність у ОСОБА_1 ознак наркотичного сп`яніння носять суб`єктивний характер.
Протокол про адміністративне правопорушення у справі складений з дотриманням вимог ст. 256 КУпАП, а викладені в ньому відомості відповідають фактичним обставинам справи, тому доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу.
Апеляційний суд звертає увагу, невідсторонення від керування транспортним засобом не звільняє водія від адміністративної відповідальності за ст.130 КУпАП та не є свідченням того, що у водія були відсутні ознаки наркотичного сп`яніння.
Окрім того, відсутність доказів відсторонення працівниками поліції водія ОСОБА_1 від керування транспортним засобом не спростовує самого факту відсторонення особи від керування транспортним засобом і не спростовує правильності висновків, викладених у постанові судді.
З огляду на вказані вище докази, які належним чином досліджені судом першої інстанції, вважаю, що дії працівників поліції при проведенні огляду на стан наркотичного сп`яніння водія ОСОБА_1 , узгоджуються з приписами ст.266 КУпАП та відповідають вимогам Інструкції Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 р № 1452/735 та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду затвердженого постановою КМ України від 17 грудня 2008 року №1103.
Загалом доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди апелянта із прийнятою суддею постановою, проте висновків судді не спростовують.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що посилання суду першої інстанції, що «зібрані та досліджені в судовому засіданні докази повністю підтверджують факт керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння та його відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, як на місці зупинки на приладі Драгер, так і в медичному закладі» є хибним та очевидною опискою, допущеною судом. Оскільки аналіз змісту постанови в цілому дає змогу дійти висновку про те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом саме з ознаками наркотичного сп`яніння.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду, викладені в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі, як про те ставить питання апелянт, ним не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено, а викладена позиція в апеляційній скарзі розцінюється судом апеляційної інстанції як захисна, та направлена на уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, які узгоджуються між собою, апеляційний суд приходить до висновку про правильність та обґрунтованість висновку суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння, що підтверджується відеозаписом з технічних засобів відеозапису працівників поліції.
Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції і були беззаперечними підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33,34 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника та не містить його альтернативних видів.
Постанова судді суду першої інстанції відповідає вимогам Закону, істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставою для зміни чи скасування судового рішення не встановлено.
Доказів, які б свідчили про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи апелянт не надав.
Враховуючи викладене, приходжу до висновку, що судом першої інстанції прийнято законне рішення, а підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В :

Поновити адвокату Козін Т.В. строк на апеляційне оскарження постанови судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу адвоката Козін Т.В., подану в інтересах особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Постанову судді Гадяцького районного суду Полтавської області від 30 березня 2026 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського
апеляційного суду В.М. Герасименко