ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/515/26 Справа № 703/4504/18 Категорія: ч. 3 ст. 186 КК України 	Головуючий у І інстанції ОСОБА_1    Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2026 року         м. Черкаси  

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,
суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участі:
секретаря ОСОБА_5 ,
прокурора ОСОБА_6 ,
обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12018250230000345 за апеляційною скаргою прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2026 року, яким
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, раніше неодноразово судимого, останнього разу: 05.11.2025 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч.2 ст.307, ч.4 ст.70 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
засуджено за ч.3 ст.186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.
На підставі ч.4 ст. 70 КК, шляхом часткового складання призначеного покарання і частини невідбутого покарання у виді 8 місяців позбавлення волі за вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.11.2025, визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.
Початок строку відбування покарання засудженому вирішено рахувати з дня вступу вироку в законну силу.
Строк відбування покарання за цим вироком вирішено обчислювати з дня набрання ним законної сили, зарахувавши час відбування покарання ОСОБА_7 за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025, з 01.06.2023 до дня набрання цим вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави процесуальні витрати на проведення експертиз у сумі 3432 грн.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_7 , з урахуванням ухвали про виправлення описки від 26.03.2026, визнано винним у тому, що він, повторно, 18.02.2018, близько 05.00 год., таємно, з метою заволодіння чужим майном, через відчинене вікно, проник в квартиру АДРЕСА_3 , де в одній із кімнат відкрито заволодів грошима ОСОБА_9 в сумі 900 грн. чим заподіяв їй матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи осіб, яка її подала. 

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вищевказаний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч.3 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання та покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців з конфіскацією всього належного йому майна. У вступній частині вироку зазначити, що ОСОБА_7 засуджено за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців з конфіскацією всього належного йому майна. У мотивувальній частині вироку вважати правильною датою вчинення злочину «18.02.2018» та особу потерпілу « ОСОБА_10 ». У решті вказаний вирок залишити без змін.
Не заперечуючи доведеності вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, прокурор вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню через неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд при призначенні покарання та ухваленні вироку не застосував положення ст.70 КК, не в повній мірі врахував п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 №5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку».
Водночас, суд першої інстанції, визначивши ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, фактично призначив покарання обвинуваченому без вирішення питання щодо приєднання обов`язкового додаткового покарання у виді конфіскації майна, призначеного згідно з вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.11.2025, яким останнього засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців із конфіскацією всього майна.
Водночас, суд першої інстанції, у вступній частині вироку не вказав про визначене покарання у виді конфіскації у вироку Придніпровського районного суду м.Черкаси від 05.11.2025. Не містить висновку суду щодо необхідності призначення ОСОБА_7 вказаного додаткового покарання, з покликанням на ст.70 КК і мотивувальна частина оскаржуваного вироку.
Також прокурор звертає увагу на неправильну дату вчинення кримінального правопорушення – «08.02.2018» замість 18.02.2018, та помилкові відомості про потерпілу « ОСОБА_9 » замість ОСОБА_10 .

У судове засідання потерпіла, явка якої у судове засідання не є обов`язковою, не з`явилася, що відповідно до ч.4 ст.405 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) не перешкоджає проведенню розгляду. 

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:
- прокурор, який підтримав вимоги апеляційної скарги, пославшись на доводи, що в ній викладені;
- обвинувачений, який не заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи прокурора, обвинуваченого, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не дотримано цих вимог закону.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409, ст. 413 КПК підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягає у застосуванні закону, який не підлягає застосуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.
Крім того, згідно з положеннями ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.
Переглядаючи вирок в межах апеляційної скарги, колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі не оспорюється законність вироку щодо фактичних обставин кримінального провадження та доведеність вини обвинуваченої.
Судом першої інстанції неправильно були встановлені обставини вчиненого кримінального правопорушення щодо дати його вчинення, наявності кваліфікуючої ознаки – повторність, що було виправлено ухвалою цього суду від 23.03.2026 в порядку ст.379 КПК.
Досудовим розслідуванням встановлено, що грошові кошти, котрими відкрито заволодів обвинувачений ОСОБА_7 належать ОСОБА_10 .
Утім суд першої інстанції помилково вказав, що грошові кошти в сумі 900 грн., якими відкрито заволодів обвинувачений ОСОБА_7 належать ОСОБА_9 .
Отже, апеляційний суд вважає встановленим, що  ОСОБА_7 , повторно, 18.02.2018, близько 05.00 год., таємно, з метою заволодіння чужим майном, через відчинене вікно, проник в квартиру АДРЕСА_3 , де в одній із кімнат відкрито заволодів грошима в сумі 900 грн. чим заподіяв ОСОБА_10  матеріальну шкоду на вказану суму.
За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 186 КК.
Водночас, доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і є слушними.
Відповідно до вимог ч.4 ст.70 КК, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.
За змістом кримінального закону, при визначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ст. 70 КК, складанню підлягають як основні, так і додаткові покарання, призначені за окремі кримінальні правопорушення або за окремими вироками.
Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 було засуджено за ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 70 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.
В той же час, у цьому кримінальному провадженні, призначаючи ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців, суд першої інстанції належним чином не врахував наявність невідбутого додаткового покарання за попереднім вироком.
Допущене судом порушення призвело до уникнення обвинуваченим ОСОБА_7 додаткового покарання у виді конфіскації майна, що є порушенням закону України про кримінальну відповідальність, та є підставою для скасування частково вироку і ухвалення в цій частині нового вироку, адже це погіршує становище обвинуваченого.
Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 407, ч. 2 ст. 409, 414, 420 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора Смілянської окружної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2026 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.
Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 за ч.3 ст. 186 КК призначити покарання, визначене судом першої інстанції, у виді позбавлення волі на строк 6 років. 
На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.11.2025 призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців з конфіскацією всього належного йому майна. 
У решті вказаний вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення вироку судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії вироку апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_2 

Судді: ОСОБА_3 

ОСОБА_4