П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
—————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/38962/25	

Перша інстанція: суддя Токмілова Л.М.,
повний текст судового рішення
складено 26.05.2026, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Вербицької Н.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком із зарахуванням певних періодів роботи до страхового стажу, -

В С Т А Н О В И В:
21.11.2025 ОСОБА_1 (надалі позивач) звернулася до Одеського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (надалі відповідач, ГУ ПФУ в Чернігівській області), за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (надалі 3-тя особа, ГУ ПФУ в Одеській області), в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Чернігівській області від 12.08.2025 року №156050029010;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Чернігівській області призначити пенсію за віком, шляхом зарахування до страхового стажу період роботи з 02.12.2004 по 01.12.2014 в державі Лівія в Медичному центрі Тріполі.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказувала, що вона звернулась до 3-ї особи із заявою про призначення пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності була розглянута відповідачем, рішенням якого від 12.08.2025 відмовлено у призначення пенсії за віком через відсутність достатнього страхового стажу (28 років 9 місяців 19 днів з необхідних 30 років). Позивач вказувала, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу період її роботи за межами України в Лівії з 02.12.2004 до 01.12.2014 згідно з довідкою №4в/6 від 26.11.2014, виданої Медичним центром Тріополі – відділ іноземних контрактів Медичного центру Тріополі. На думку позивача Угода про співробітництво у сфері праці та працевлаштування» була підписана між Україною та Лівією від 14 жовтня 2003 року дає можливість стверджувати, що набутий нею на території Лівії трудовий стаж має бути зарахований до страхового стажу на території України, оскільки відповідно до частини першої та другої ст. 7 цієї Угоди до громадян, які переїздять до держави працевлаштування в рамках цієї Угоди, застосовуються такі самі умови винагородження та праці, якими користуються громадяни цієї держави відповідно до положень національного законодавства, правил колективної праці, місцевих традицій і звичок, а також соціальні гарантії, передбачені її законодавством. Вони також користуватимуться такими самими правами й захистом, який отримують громадяни Сторони працевлаштування згідно з чинним законодавством стосовно охорони здоров`я та безпеки праці.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року, ухваленим в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, частково задоволений позов ОСОБА_1 :
- визнане протиправним і скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області від 12.08.2025 року №156050029010;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.08.2025 року про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду;
- в іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ГУ ПФУ в Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо застосовування до спірних правовідносин Угоди про співробітництво в галузі медицини і охорони здоров`я, яка була підписана 23 квітня 2003 між Міністерством охорони здоров`я України і Вищим Народним Комітетом (сфера послуг) Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамагирії
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, що узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 05.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до ГУ ПФУ в Одеській області із заявою про призначення пенсії за віком, до якої надала копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру; копію паспорту; копію диплому (свідоцтво, атестат) про навчання ( НОМЕР_1 від 04.07.1985); довідку про заробітну плату за період страхового стажу до 01.07.2000 г. (№737 від 12.05.2025); копію свідоцтва про шлюб (Серія НОМЕР_2 від 17.07.2018, витяг 00042128860 від 03.11.2023, №37/3.17 від 03.05.2006); трудову книжка або документи про стаж ( НОМЕР_3 від 12.10.1982).
Заява від 05.08.2025 про призначення пенсії за віком за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області №156050029010 від 12.08.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки відсутній необхідний страховий стаж роботи.
У рішенні №156050029010 від 12.08.2025 вказано, що:
- пенсійний вік, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», становить 60 років;
- необхідний страховий стаж, визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - 32 роки;
- страховий стаж позивача становить 28 років 9 місяців 19 днів.
Також зазначено, що до страхового стажу, за наданими документами, зараховано всі періоди.
Роз`яснено, що відповідно до частини 2 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою цієї статті, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки мають особи за наявності страхового стажу, починаючи з 1 січня 2028 року від 25 до 35 років.
Відповідно до довідки форми ОК-5 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, за період з грудня 2004 року по травень 2015 року включно відсутні відомості щодо сум заробітку для нарахування пенсії.
Відповідно до розрахунку стажу для визначення права на пенсію за віком, у якості страхового стажу відсутній період з 25.11.2004 до 18.05.2015. 
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача серії НОМЕР_4 , позивач 24.11.2004 була звільнена із займаної посади у Доманівській центральній районній лікарні за згодою сторін (запис у трудовій книжці №9).
Під записом у трудовій книжці №10 міститься запис Доманівського районного центру зайнятості від 19.05.2015 про початок виплати допомоги по безробіттю.
Згідно з копією довідки №4в/6 від 26.11.2014, видана Медичним центром Тріополі – відділом іноземних контрактів Медичного центру Тріополі, та завіреної Посольством України в Лівії, із нотаріально завіреним перекладом, медсестра ОСОБА_2 , працювала в медичному центрі з 02.12.2004 до закінчення строку працевлаштування 01.12.2014.
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем до заяви про призначення пенсії за віком свідчать про наявність у позивача необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком, а не врахування періоду роботи позивач в Лівії не відповідає приписам статті 7 Угоди про співробітництво у сфері праці та працевлаштування від 14 жовтня 2003 року, укладеної між Україною та Лівією.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов такого висновку.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (надалі Закон №1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (надалі Закон №1058-IV).
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом
Верховною Радою України 25.04.2024 ухвалений Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання питання обчислення страхового стажу та пенсійного забезпечення» №3674-ІХ (надалі Закон №3674-ІХ), який набрав чинності 23.06.2024. Цим Законом врегульоване питання обчислення страхового стажу громадянам України, які працювали за кордоном, зокрема, Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнений статтею 24-1, якою передбачено3, що періоди трудової діяльності за межами України зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено цим Законом або міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
При цьому періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України у республіках колишнього Союзу РСР зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, за умови нездійснення іншою державою пенсійних виплат таким особам за зазначені періоди.
У разі відсутності обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави і неможливості документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди громадянин повідомляє про це органи Пенсійного фонду в заяві про призначення, поновлення та продовження виплати пенсії.
Відповідно до статті 1 Закону №1788-XII, громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. 
Іноземці та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію нарівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міждержавними угодами.
Пенсійне забезпечення громадян України, що проживають за її межами, провадиться на основі договорів (угод) з іншими державами.
У тих випадках, коли договорами (угодами) між Україною та іншими державами передбачено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила, встановлені цими договорами (угодами).
Апеляційний суд погоджується із посиланням суду першої інстанції на те, що міжнародні договори в частині призначення та виплати пенсій поділяються на два види:
- договори, за якими витрати на виплату пенсій здійснює держава, на території якої проживає отримувач пенсії (територіальний принцип); при цьому проводиться взаємне зарахування стажу при призначенні пенсії;
- договори, за якими кожна договірна сторона призначає та виплачує пенсію за відповідний страховий (трудовий) стаж, набутий на території держави цієї сторони (пропорційний принцип); водночас, страховий стаж, набутий на території іншої держави, враховується за потреби сумарно при визначенні права на пенсію.
На час виникнення спірних правовідносин діє Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком, затверджений постановою КМУ №562 від 16.05.2025.
Цей Порядок визначає механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі (за наявності) для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою-третьою статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Періоди роботи осіб в іншій державі (за наявності), з якою укладено міжнародний договір України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, зараховуються до страхового стажу осіб, які проживають в Україні, на умовах такого міжнародного договору.
Апеляційний суд зазначає, що спірним в цій справі є питання щодо зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи позивача в Державі Лівія (офіційна назва до 2011 року - Велика Соціалістична Народна Лівійська Арабська Джамагирія) у Медичному центрі Тріополі в період з 02.12.2004 до 01.12.2014.
Відповідно до записів трудовій книжці позивача, зокрема за №9 та №10, довідці форми ОК-5, позивач в період з 02.12.2004 до 01.12.2014 не була офіційно працевлаштована в Україні, не мала доходу з якого щомісяця були сплачені страхові внески, тобто не підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню
Отже, період часу з 02.12.2004 до 01.12.2014 неможливо віднести до страхового стажу в Україні.
Щодо зарахування періоду роботи позивача у Медичному центрі Тріополі (Держава Лівія) в період з 02.12.2004 до 01.12.2014, апеляційний суд зазначає, що між Україною та Державою Лівія відсутні будь-які двосторонні угоди у сфері пенсійного забезпечення або соціального захисту.
Апеляційний суд зазначає, що за змістом розписки-повідомлення, до заяви про призначення пенсії від 05.08.2025, яка містить перелік документів, доданих до заяви, у доданих документах відсутня довідка №4в/6 від 26.11.2014, видана Медичним центром Тріополі (Лівія), що спростовує посилання суду першої інстанції на те, що вказана довідка була додана до заяви про призначення пенсії за віком.
Перевіряючи доводи апелянта та висновки суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин Угоди про співробітництво в галузі медицини і охорони здоров`я від 23.04.2003 та Угоди про співпрацю у сфері праці та працевлаштування від 14.10.2003 апеляційний суд зазначає таке.
23.04.2003 Міністерством охорони здоров`я України і Вищим Народним Комітетом (сфера послуг) Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамагирії була укладена Угода про співробітництво в галузі медицини і охорони здоров`я, яка набрала чинності з 21.02.2005 (надалі Угода від 23.04.2003).
Відповідно до преамбули Угоди від 23.04.2003, вона була укладена з метою сприяння співробітництву в галузі охорони здоров`я та медичної науки в інтересах народів обох країн, враховуючи важливість спільних зусиль щодо розвитку співробітництва між Сторонами.
Так, за статтею 1 Угоди від 23.04.2003, Сторони сприятимуть розвитку і розширенню співробітництва в галузі охорони здоров`я, медичної науки та медичної освіти на основі рівності і взаємної вигоди.
Статтею 2 Угоди від 23.04.2003 визначено, що Сторони надаватимуть пріоритетного значення наступним формам співробітництва: 
- обміну інформацією в галузях охорони здоров`я, що становлять взаємний інтерес; 
- обміну спеціалістами з метою навчання та медичних консультацій за пріоритетними напрямами; 
- прямим контактам між медичними установами та центрами обох країн; 
- обміну інформацією щодо новітнього обладнання, фармацевтичної продукції та розвитку новітніх технологій в галузі медицини і охорони здоров`я; 
- іншим формам співробітництва в галузі охорони здоров`я та медичної науки, що спільно погоджуються. 
Відповідно до статті 3 Угоди від 23.04.2003, Сторони розвиватимуть та розширятимуть співробітництво в наступних медичних галузях: кардіохірургії; нейрохірургії; акушерства та гінекології; мікрохірургії ока; ортопедії і травматології; урологічної хірургії .
Статтею 4 Угоди від 23.04.2003 встановлено, що на підставі офіційного попереднього запиту Лівійської Сторони Українська Сторона запропонує медичних фахівців для роботи в медичних закладах Великої Джамагирії на контрактній основі. Окрема угода визначатиме шляхи відбору, посади та оплату відібраного персоналу.
Статтею 5 Угоди від 23.04.2003 визначено, що Сторони розвиватимуть співробітництво в галузі виробництва медичної та фармакологічної продукції.
Відповідно до статті 6 Угоди від 23.04.2003, лікування лівійських пацієнтів в українських лікувальних закладах здійснюватиметься на платній основі. 
Сторони надаватимуть невідкладну медичну допомогу громадянам держави однієї Сторони під час тимчасового перебування на території держави іншої Сторони згідно із законодавством держави Сторони тимчасового перебування. 
За приписами статті 7 Угоди від 23.04.2003 Сторони здійснюватимуть спільну роботу по оптимізації навчальних планів і програм вищих медичних навчальних закладів, налагоджуватимуть прямі зв`язки з вищими медичними та фармацевтичними навчальними закладами з метою обміну студентами та фахівцями на платних умовах згідно з домовленості сторін та вирішуватимуть питання нострифікації документів про освіту.
Статтею 8 Угоди від 23.04.2003 встановлено, що з метою підвищення ефективності діяльності в галузі охорони здоров`я Сторони координуватимуть свою роботу в рамках Всесвітньої організації охорони здоров`я.
Також, 14.10.2003 між Україною та Великою Соціалістичною Народною Лівійською Арабською Джамагирією була укладена Угода про співпрацю у сфері праці та працевлаштування (надалі Угода від 14.10.2003). Вказана угода була ратифікована Законом України №1774-IV від 15.06.2004 та набрала чинності з 01.09.2004.
Відповідно до преамбули Угоди від 14.10.2003 вона була укладена з метою розвитку та розширення основ співпраці в галузі обміну фахівцями, працівниками, стажерами, технічними спеціалістами у різних галузях через забезпечення максимального використання людських ресурсів та з метою реалізації їхньої спільної мети - всебічного розвитку.
Відповідно до статті 1 Угоди від 14.10.2003 «Сфера застосування», Положення цієї Угоди визначають загальні умови використання працівників з числа громадян обох держав та стажерів, які мають зареєстровані контракти про працевлаштування або стажування.
Угодою від 14.10.2003 передбачені питання співробітництва між Державним центром зайнятості Міністерства праці та соціальної політики України та Департаментом з питань трудових ресурсів та зайнятості при Секретаріаті Вищого Народного Комітету Великої Соціалістичної Народної Лівійської Арабської Джамагирії (далі - «Компетентні органи») 
Угодою від 14.10.2003 врегульовані питання наймання (ст.3), процесу наймання (ст. 4), умов в`їзду (ст. 5 ), умов в`їзду, перебування, виїзду та видворення (ст. 6), загальних умов праці (ст. 7), співпраці в галузі професійного навчання (ст. 8) та вирішення спорів (ст. 9).
Так, відповідно до статті 7 Угоди від 14.10.2003, на яку послався позивача та суд першої інстанції, до громадян, які переїздять до держави працевлаштування в рамках цієї Угоди, застосовуються такі самі умови винагородження та праці, якими користуються громадяни цієї держави відповідно до положень національного законодавства, правил колективної праці, місцевих традицій і звичок, а також соціальні гарантії, передбачені її законодавством.
Вони також користуватимуться такими самими правами й захистом, який отримують громадяни Сторони працевлаштування згідно з чинним законодавством стосовно охорони здоров`я та безпеки праці.
Компетентні органи Сторін слідкуватимуть, щоб положення, наведені у пунктах 1 та 2 цієї статті, виконувались. 
Враховуючи зміст наведених угод, апеляційний суд дійшов висновку, що ані Угода від 23.04.2003, ані Угода від 14.10.2003, не є міжнародним Договором (Угодою) укладеним Україною з Державою Лівія у сфері пенсійного або соціального забезпечення та не регулюють питань можливого зарахування компетентними органами України до страхового стажу громадянина, стажу набутого ним на території Держави Лівія. 
Зміст статті 7 Угоди від 14.10.2003, на яку послався позивача та суд першої інстанції, не містить положень, які б передбачали зарахування компетентними органами України до страхового стажу громадянина, стажу, набутого ним на території Держави Лівія, а положення цієї статті направлені на гарантування громадянам України та Лівії, які переїздять до держави працевлаштування, тих самих прав, якими користуються громадяни держави працевлаштування відповідно до положень національного законодавства.
Таким чином, положення Угода від 23.04.2003 та Угода від 14.10.2003 не можуть бути застосовані до спірних в цій справі правовідносин.
Враховуючи відсутність правових підстав для зарахування до страхового стажу позивача період його роботи у Медичному центрі Тріополі (Держава Лівія) з 02.12.2004 до 01.12.2014, та відсутність у позивача набутого на території України страхового стажу в цей період часу, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування норм матеріального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржуване рішення - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 242, 257, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 КАС України апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області – задовольнити, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 26 травня 2026 року - скасувати та ухвалити нову постанову.
Відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, за участю третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання призначити пенсію за віком із зарахуванням певних періодів роботи до страхового стажу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		К.В. Кравченко	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.В. Джабурія