З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.07.2026 | Справа №607/23051/25 Провадження №2/607/1432/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області
в складі:
головуючого Ромазана В.В.
за участю секретаря Бойко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-
В С Т А Н О В И В :
І.Описова частина
1. Стислий зміст позовної заяви
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі – ТОВ «Коллект Центр», Позивач) звернулось із позовом до ОСОБА_1 (надалі – ОСОБА_1 , Відповідач) про стягнення заборгованості за Кредитним договором №0685889023 від 31 жовтня 2019 року у розмірі 53 979,93 гривень, а також судові витрати у справі. 
В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що 31 жовтня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір №0685889023. Відповідно до умов договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом до 20 000,00 грн, в межах строку дії договору 36 місяців з дня підписання договору. 14 липня 2021 року було укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0685889023. 10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу № 10-01/2023, відповідно до якого останнє набуло права грошової вимоги, зокрема за кредитним договором №0685889023. Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №0685889023 від 31 жовтня 2019 року становить 75 189,90 грн, проте, позивач просить стягнути з останнього заборгованість в сумі 53 979,93 грн, з яких: 3 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту; 49 979,94 грн – заборгованість за відсотками. Крім цього, просить стягнути із відповідача 16 000 грн. витрат на правову допомогу.

2.Стислий зміст відзиву на позовну заяву
Відповідач ОСОБА_1 не скористався своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, у порядку передбаченому ст.178 ЦПК України.

3.Процесуальні дії та хронологія руху справи в суді
Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 листопада 2025 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.
У судове засідання представник позивача не з`явився, подавши суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, і не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. 
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.
За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 

ІІ.Мотивувальна частина
1.Фактичні обставини, встановлені судом
31 жовтня 2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір надання позики №0685889023, який підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «5n3w5v».
Згідно умов договору, товариство надає позичальнику кошти на умовах фінансового кредиту у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами в межах стоку дії 36 календарних місяців. Максимальна кількість днів користування кредитом 30, максимальний розмір кредиту – 20000 грн.
Розмір кредиту, строк кредитування (траншем) вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом визначається сторонами у Додатках 1 та 2 до договору при наданні першого траншу кредиту, та додатку № 3 та Додатку № 4 до Договору – при наданні другого та наступного траншів кредиту (пункт 1.6).
Також 12.02.2020 ОСОБА_1 підписав Заявку-Анкету на отримання кредиту, в якій просив ТОВ «Інфінанас» надати кредит в сумі 4000 грн., терміном кредитування на 30 днів.
Відповідно до довідки про ідентифікацію, складеної ТОВ «Інфінанс», ОСОБА_1 ідентифікований товариством, акцепт договору позичальником здійснений за допомогою електронного підпису одноразового ідентифікатора «6l1n0w».
Як слідує із інформації, викладеній у листі за вих. №4013_25908142728 від 08 вересня 2025 року ТОВ «Універсальні платіжні рішення» повідомляє, що 16 грудня 2019 року перераховано кошти на платіжну картку НОМЕР_1 у сумі 4 000,00 грн. Вказане також стверджується довідкою ТОВ «Інфінанс». Докази, які б спростовували зазначені обставини, матеріали справи не містять.
14.07.2021 укладено договір №14-07/21 відповідно до якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт капітал» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №0685889023.
Право вимоги переходить до фактора після оплати фінансування з моменту підписання сторонами акту приймання-передачі Реєстру Боржників, який є підтвердженням факту передачі грошової вимоги до боржників, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно переданого права вимоги. (п. 6.1.4).
Як вбачається з акту приймання передачі реєстру боржників від 14.07.2021, реєстру боржників, до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором №0685889023 на суму 42 009,99 грн.
10.01.2023 укладено договір №10-01/2023 відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитними договорами до позичальників.
Відповідно до пункту 5.2 договору, право вимоги вважається відступленим Первісним кредитором в момент підписання акту приймання передачі реєстру боржників в друкованому вигляді.
Згідно акту приймання передачі від 10.01.2023, акту зарахування зустрічних вимог від 28.02.2023, реєстру боржників (додаток №3 до договору) ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права вимоги за кредитним договором до ОСОБА_1 за договором №0685889023 в сумі 75 189,90 грн.
Відповідно до розрахунку ТОВ «Вердикт капітал» станом на день відступлення права вимоги (10.01.2023), заборгованість ОСОБА_1 становить 75 189,90 грн, з яких: 3 999,99 грн – заборгованість за тілом кредиту, 38 010,00 грн – заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги первісним кредитором (14.07.2021), 33 179,91 грн – нараховані відсотки за кредитним договором.
Згідно із розрахунком ТОВ «Коллект Центр», станом на 26 вересня 2025 року, заборгованість ОСОБА_1 заявлена до стягнення позивачем становить 53 979,93 грн.

2.Мотиви, з яких виходить суд та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Враховуючи приписи статей 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Судом першої інстанції вірно визначено, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Верховний Суд у постанові від 12.01.2021 по справі № 524/5556/19 підтверджує, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині».
Згідно статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини другої статті 516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині першій статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).
Як встановлено судом, на підставі договорів укладених 14.07.2021 за № 14-07/21 ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал», 10.01.2023 за №10-01/2023 ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр», право вимоги до відповідача за кредитним договором №0685889023 перейшло до позивача, що підтверджується змістом договорів, актами приймання передачі, реєстром прав вимоги, які досліджені судом.
Щодо стягнення заборгованості в частині відсотків за кредитним договором №0685889023 від 31 жовтня 2019 року, суд зазначає наступне.
Суд зазначає, що за змістом договору, укладеного із первинним кредитором - ТОВ «Інфінанс» та відповідачем №0685889023 від 31 жовтня 2019 року, розмір кредиту, строк кредитування (траншем) вартість кредиту (траншу) у грошовому вираженні, реальна річна процентна ставка за кредитом визначається сторонами у Додатках 3 та 4 до договору при наданні другого та наступних траншів кредиту. Однак матеріали справи зазначених додатків не містять. 
Відтак, суд бере до уваги умови щодо розміру кредиту, строк кредитування (траншем), вартість кредиту (траншу), які зазначені у пропозиції ТОВ «Інфінанс» укласти договір та акцепті оферти ОСОБА_1 на отримання першого траншу кредиту, згідно договору про надання позики, відповідно до якого розмір кредиту становить 4000 грн., строк кредитування 30 днів, процентна ставка 1,75% в день.
Таким чином, суд вважає, що проценти, які слід стягнути із відповідача повинні нараховуватись з 31 жовтня 2019 року по 30 листопада 2019 року, за процентною ставкою 1,75% в день.
Відтак, суд вважає підтвердженим саме такий розмір заборгованості за тілом кредиту 3999,99 грн. та відсотками у розмірі 2100 грн., які нараховані в межах строку кредитування, а всього на загальну суму 6099 грн..
Разом з тим, з розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Інфінанс» вбачається, що відповідачем здійснювались часткові оплати в погашення заборгованості на загальну суму 4 479,29 грн., які слід віднести на погашення заборгованості за відсотками та частково на погашення заборгованості за тілом кредиту. Відтак, суд вважає, що слід стягнути із відповідача у користь позивача заборгованість за кредитом за вказаним правочином у розмірі 1 619,71 грн.
Суд зазначає, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі №912/1120/16 (пункт 6.28).
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
У пунктах 1.6 договору та заяві-анкеті на отримання кредиту встановлено, що кредит надається на 30 днів від дати отримання кредиту з 31 жовтня 2019 року.
Разом із тим, як видно із розрахунків заборгованості за договором первісний кредитор та його правонаступники нараховували відсотки і після погодженого строку кредитування, що не узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року.
Доказів того, що сторони погодили зміну строку кредитування суду не надано.
Незважаючи на зазначення у п. 1.2 кредитного договору строку дії договору 36 місяців, суд дійшов висновку, що відсутні підстави нараховувати відсотки поза межами погодженого 30 денного строку кредитування, зважаючи на таке.
Відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобов`язана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.
Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.
Більше того, із змісту заяви на отримання грошових коштів, видно, що укладаючи з ТОВ «Інфінанс» кредитний договір відповідач скористався належною первісному кредитору інформаційно-телекомунікаційною системою, де йому було надано можливість самостійно обрати «суму кредиту», «термін» (строк кредитування) згідно з Алгоритмом дій споживача в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Інфінанс» з метою акцепту оферти та укладення електронного договору. Заповнивши усі запитувані кредитором дані, відповідач акцептувала оферту на зручних умовах, які у момент акцепту пропонував йому первісний кредитор самостійно, в автоматичному порядку було сформовано Заявку відповідача на отримання грошових коштів в кредит, в тому числі і строк кредитування 30 днів. 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 753/8945/19 (провадження №61-8829сво21) зазначено, що: «Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (not individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the dominant influence of one of the party).
Contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність. Сontra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань (постанова Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі №613/1436/17).
Позивач, нараховуючи заборгованість, виходив з іншого строку кредитування та процентної ставки, що свідчить про істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін договору, в той час коли відповідач, як споживач банківських послуг, є слабшою стороною цих правовідносин.
Крім того, зазначення в кредитному договорі двох різних строків кредитування та процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, як строк кредитування, що в даному випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором після закінчення 30 денного строку кредитування
В цьому випадку право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статі 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12).
При цьому, суд також враховує те, що нарахований позивачем та пред`явлений до стягнення розмір «відсотків» в більше як в 12 разів перевищує суму тіла кредиту, що призводить до істотного дисбалансу.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що неповернення позичальником кредитних коштів, за відсутності активних дій відповідача, є неправомірною поведінкою, а саме неповерненням кредиту у визначений договором строк, що виключає право кредитодавця нараховувати після спливу строку кредитування – 30 листопада 2019 року.
Положеннями частини першої статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до частини першої статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
В силу приписів частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, серед іншого, сплата неустойки.
Виходячи із принципу змагальності сторін, у спорі про стягнення кредитної заборгованості на позивача покладається тягар доведення надання позичальнику кредитних коштів та порушення боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, а на відповідача відповідно лежить тягар доведення відсутності у нього заборгованості (висновки ВС у постанові від 30.08.2023 у справі № 753/20537/18).

ІІІ. Висновки суду за результатами розгляду позовної заяви
Суд дослідивши та оцінивши докази, а також у їх сукупності, враховуючи наведене, дійшов переконання, що даний позов слід задовольнити частково, стягнувши із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 0685889023 від 31 жовтня 2019 року у розмірі 1 619,71 грн. У решті вимог, Позивачу слід відмовити за наведених вище підстав.
Крім цього, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 72,69 грн (1619,71 * 2 422,40 : 53979,93), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 16 000 грн. суд зазначає наступне. 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд також враховує критерії реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п.1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).
Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19.
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
В обґрунтування понесених судових витрат позивач надав: договір про надання правової допомоги №01-07/2024 від 01.07.2024, заявку про надання юридичної допомоги №2493 від 01.09.2025, згідно якого надання адвокатським об`єднанням «Лігал ассістанс» юридичних послуг у справі щодо примусового стягнення заборгованості із ОСОБА_1 складає 16 000 грн., а також витяг із акту №14 про надання юридичної допомоги від 30.09.2025 на суму 16 000 грн.
За таких обставин, враховуючи складність справи, обсяг наданої адвокатом правничої допомоги, заявлений розмір витрат, суд вважає, що до стягнення з відповідача ОСОБА_1 підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 480,09 грн (1619,71 * 16000 : 53979,93), пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81 141, 258, 259, 264, 265, 280-282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 0685889023 від 31 жовтня 2019 року в розмірі 1 619 (одна тисяча шістсот дев`ятнадцять) грн.. 71 коп., а також 72 (сімдесят дві) грн.. 69 коп. судового збору, 480 (чотириста вісімдесят) грн.. 09 коп. витрат на правову допомогу, пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
В задоволенні решти вимог – відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду у 30–денний строк з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручену у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складено 22.07.2026.

Дані про учасників справи:
Позивач: Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», адреса місця знаходження: вул. Мечнікова, 3, офіс 306, м. Київ, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий суддя | В. В. Ромазан