Справа №672/1421/25 
Провадження №2/672/132/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 липня 2026 року м.Городок 
Городоцький районний суд Хмельницької області у складі:
головуючого – судді Пономаренко Л.Е.,
за участю: секретаря судового засідання Моцної М.О.,
представника позивача-адвоката Чухась М.С.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача-адвоката Столяра М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виселення із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення із житлового будинку без надання іншого жилого приміщення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки, набула право власності на майно в порядку спадкування після смерті матері. З ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі, рішенням Городоцького районного суду шлюб між ними розірвано 13 грудня 2024 року. Відповідач не зареєстрований у належному позивачці на праві власності житловому будинку, проте, проживає у ньому, добровільно покинути вказане житло та переїхати для проживання за місцем своєї реєстрації не бажає, систематично, починаючи із 2016 року по теперішній час погрожує позивачці, влаштовує скандали, вчиняє домашнє насильство, обзиває нецензурними словами, погрожує фізичною розправою, псує та руйнує майно.
В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. 
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнав повністю, представник відповідача підтримав позицію відповідача.
Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Для зясування наявності підстав для задоволення позову, суд вивчив письмові докази.
Судом встановлено, що подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.1991. 
Рішенням Городоцького районного суду від 13.12.2024 шлюб між ними розірвано.
ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_2 , право власності на дане майно набула в порядку спадкування після смерті матері, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом.
Згідно довідки виконавчого комітету Городоцької міської ради Хмельницької області вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 фактично проживає 
по АДРЕСА_1 , без місця реєстрації.
Факт негативної поведінки ОСОБА_1 стверджується наданими позивачкою письмовими доказами: постановою Городоцького районного суду від 25.03.2016 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-1 КУпАП, постановою Городоцького районного суду від 09.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП, постановою Городоцького районного суду від 10.12.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.173-2 КУпАП. 
Відповідно до положень ст. 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим кодексом України(далі -ЖК України) підстави для позбавлення права на житло.
Частиною 3 статті 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно до частин 1 статті 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Відповідно до вимог статті 157 ЖК України члени сім`ї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу.
Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.
Частинами 1, 2 ст. 116 ЖК України визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).
Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом (ч.1ст. 81 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Відповідно до ч.6 ст.263 ЦПК України, якщо одна зі сторін визнала пред`явлену до неї вимогу повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам ст.206 ЦПК України.
Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. 
Суд ураховує те, що у відповідача відсутні заперечення з приводу заявлених позивачкою позовних вимог, позовні вимоги відповідач визнав. Ураховуючи докази справи у їх сукупності, суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності визнаних відповідачем обставин та добровільності їх визнання, з огляду на що суд дійшов висновку про те, що наявні законні підстави для задоволення позову, а визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. 
Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи.
Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вважає за можливе зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Оскільки позовні вимоги задоволено, відповідачем у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті визнано позовні вимоги, то 50% від суми судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме в сумі 605,60 грн. необхідно повернути позивачу з державного бюджету, решту суми судового збору в сумі 605,60 грн. необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Крім того, позивачці необхідно повернути з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір в розмірі 0,30 грн.
Керуючись ст.ст. 206, 263-265, 354 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.
Виселити ОСОБА_1 із житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житла.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 605,60 гривень.
Повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 605,90 гривень судового збору, сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції № ТВБВ 10022/0100 від 07.11.2025 в АТ «Ощадбанк».
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошеннярішення до Хмельницького апеляційного суду. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Представник позивача: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , що здійснює адвокатську діяльність індивідуально-місце знаходження: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Представник відповідача: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , що здійснює адвокатську діяльність індивідуально-місце знаходження: АДРЕСА_5 .

Суддя Л.Е.Пономаренко