Єдиний унікальний номер справи 183/13055/25
Провадження № 2/183/4659/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2026 року      м. Самар Дніпропетровської області 

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Майної Г. Є.,
з участю секретаря судового засідання - Федорової Є. П.,
представника позивача - Синиченко Д. В.,
представника відповідача - адвоката Гоцюк Н. О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025року ТОВ «Коллект Центр» звернулося до суду із позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 , у якій просить стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4189431 від 21 травня 2021 року у сумі 20 846,28 грн, судовий збір у розмірі 2422,40 гривень, понесені витрати на правову допомогу у розмірі 13 000 гривень.
В обґрунтування позовних вимог указано, що 21 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 4189431. Відповідно до умов договору кредитодавець надає позичальнику кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Відповідно до положень договору: сума кредиту (загальний розмір) складає: 7 400,00 гривень; строк кредиту становить 17 днів; стандартна процентна ставка становить 1,90 в день та застосовується у межах строку кредиту. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
24 січня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 24-01/2022, відповідно до умов якого ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договір про надання споживчого кредиту № 4189431 від 21 травня 2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та позичальником, яким є ОСОБА_1 . 
У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року, в тому числі за договір про надання споживчого кредиту № 4189431 від 21 травня 2021 року, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та позичальником ОСОБА_1 
ТОВ «Авентус Україна» (первісний кредитор) свої зобов`язання за договір про надання споживчого кредиту № 4189431 від 21 травня 2021 року виконав належним чином, перерахувавши грошові кошти у розмірі 7 400,00 гривень відповідачеві. У порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на 17 грудня 2025 року загальний розмір заборгованості відповідно до розрахунку заборгованості, становить 20 846,28 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 6 893,60 гривень; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 13 824,83 гривень; заборгованість за процентами з моменту відступлення права вимоги - 0,00 гривень, заборгованість за пенею і штрафами - 0,00 гривень; нараховані 3% річних - 17,56 гривень; інфляційні втрати - 110,29 гривень.
Не погоджуючись із пред`явленим позовом, на адресу суду через підсистему «Електронний суд» представником відповідача адвокатом Гоцюк Н. О., подано відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого останній заперечує проти позову, зазначаючи, що позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення зазначеного кредитного договору саме відповідачем. Вважає, що заповнення заяви на отримання кредиту на вебсайті та введення одноразового ідентифікатора саме по собі не підтверджує факту укладення електронного договору. Також відсутні докази належного акцепту відповідачем пропозиції укласти договір, фактичного підписання договору електронним підписом, обміну електронними повідомленнями між сторонами та ознайомлення відповідача з умовами кредитування. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів направлення відповідачу примірника електронного кредитного договору та додатків до нього у спосіб, який дозволяє встановити особу, що його отримала. Також позивачем не зазначено номер рахунку, на який нібито були перераховані кредитні кошти, та не надано належних доказів фактичного отримання відповідачем кредиту, також вказує на неналежність поданих позивачем паперових копій електронних доказів. Зазначає, що позивач не повідомив про наявність оригіналу електронного доказу та не надав його в належній формі, а тому такі документи не можуть підтверджувати факт укладення кредитного договору, як і не повідомив відповідача про відступлення прав вимоги від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». У зв`язку з цим відповідач вказує, що до отримання доказів переходу права вимоги та належного повідомлення про заміну кредитора боржник має право не виконувати зобов`язання новому кредитору. Також відповідач вказує на відсутність у матеріалах справи належних доказів переходу права вимоги, зокрема належно оформлених договорів відступлення права вимоги, реєстрів кредитних договорів та доказів проведення розрахунків за такими договорами. З огляду на це відповідач вважає ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» неналежним позивачем у цій справі. Посилається на те, що поданий позивачем розрахунок сам по собі не є первинним документом та не підтверджує факту отримання кредиту, руху коштів і розміру заборгованості, не надано деталізованого розрахунку заборгованості, складеного первісним кредитором, а також банківської виписки чи іншого документа, який підтверджує рух коштів за кредитним рахунком. Сторона відповідача заперечує визначений позивачем розмір заборгованості - 20 846,28 грн, у тому числі 6 893,60 грн основного боргу, 13 824,83 грн процентів, 110,29 грн інфляційних втрат та 17,56 грн 3 % річних, оскільки зазначена сума не підтверджена належними доказами та не відповідає умовам кредитного договору. Звертає увагу на визначену договором процентну ставку: реальна річна процентна ставка за стандартною ставкою становить 40 634,40 %, а за зниженою - 10 437,14 %, орієнтовна загальна вартість кредиту за договором визначена у розмірі 9 790,20 грн, з яких 2 390,20 грн становлять проценти за користування кредитом. У той же час позивачем заявлено до стягнення 13 824,83 грн процентів, що, не відповідає умовам договору та не має належного документального обґрунтування. Ураховуючи зазначене, відповідач вказує, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт укладення кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів, набуття ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за спірним договором та розмір заявленої до стягнення заборгованості, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог, а також відмовити у стягненні судових витрат. Також представник просив поновити строк на подання відзиву, з метою недопущення порушення права відповідача на судовий захист, незначного періоду такого пропуску, ураховуючи характер спірних правовідносин, суд вважає можливим поновити строк і прийняти відзив до розгляду.
Представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано відповідь на відзив, у якій зазначає, що відповідно до умов договору його укладення здійснювалося через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням особистого кабінету, логіна, пароля та одноразового ідентифікатора, направленого на номер телефону позичальника, тому такі дії підтверджують волевиявлення відповідача на укладення договору та погодження з усіма його умовами. Відповідач частково здійснював погашення заборгованості, що, підтверджує факт отримання кредитних коштів та визнання умов кредитування. Також 21 травня 2021 року ТОВ ФК «Контрактовий Дім» на підставі відповідного договору перерахувало на картку, зазначену позичальником у кредитному договорі, грошові кошти в сумі 7 400,00 грн. Розрахунок заборгованості здійснений відповідно до умов кредитного договору та містить відомості про склад заборгованості, періоди та підстави її нарахування. Відповідно до договору кредит у розмірі 7 400,00 грн був наданий строком на 17 днів із можливістю пролонгації та автопролонгації. Позивач посилається на погоджену сторонами стандартну процентну ставку 1,90 % на день та знижену процентну ставку 1,425 % на день, а також умови автоматичного продовження строку кредитування у разі наявності непогашеної заборгованості, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, підписавши договір відповідач погодився із зазначеними умовами, у тому числі з можливістю автопролонгації. Крім того, відповідач не оскаржував кредитний договір та не заявляв вимог про визнання його недійсним. Незгоду відповідача з умовами кредитування вважає недостатньою підставою для звільнення від виконання договірних зобов`язань. Також зазначає, що повідомлення відповідача про перехід права вимоги здійснювалося первісним кредитором відповідно до умов договору факторингу. При цьому заміна кредитора у зобов`язанні не потребує згоди боржника, якщо інше не передбачено договором або законом, а неповідомлення боржника про таку заміну не впливає на дійсність договору про відступлення права вимоги, вважає, що наслідком неповідомлення боржника є лише виникнення для нового кредитора ризику несприятливих наслідків, зокрема можливості належного виконання боржником зобов`язання на користь первісного кредитора. Зазначає, що матеріали справи не містять доказів виконання відповідачем зобов`язань ані перед первісним кредитором, ані перед новим кредитором. У зв`язку з цим, відсутність або неналежність повідомлення про заміну кредитора не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості.
Представником відповідача адвокатом Гоцюк Н. О. подано заперечення на відповідь на відзив, у яких наполягає на необґрунтованості позовних вимог та зазначає, що у 2022 році у зв`язку із збройною агресією РФ ОСОБА_1 була вимушена залишити м. Сіверськодонецьк Луганської області, де проживала та здійснювала підприємницьку діяльність, і набула статусу внутрішньо переміщеної особи. На цей час Відповідач проживає у м. Києві, не має власного житла та роботи, а її майно й ресурси, пов`язані з підприємницькою діяльністю, залишилися на окупованій території. У зв`язку з цим посилається на положення статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо особливостей відповідальності ВПО за кредитними зобов`язаннями. Водночас не заперечує факту укладення кредитного договору № 4189431 від 21 травня 2021 року та отримання кредитних коштів у розмірі 7 400 грн, однак заперечує проти заявленого позивачем розміру заборгованості та нарахованих процентів. Також посилається на даний витяг кредитної історії, де зазначено, що станом на липень 2021 року заборгованість за кредитом була відсутня. Також зазначає, що ОСОБА_1 не було належним чином повідомлено про укладення договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а також договору ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». При цьому посилається на частину четверту статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до якої відступлення права вимоги за кредитним договором, позичальником за яким є визначена законом ВПО, без її згоди забороняється. У зв`язку з цим вважає, що ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» не набуло належних правових підстав для стягнення заборгованості. Крім того, наданий позивачем розрахунок не підтверджує належним чином наявність та розмір боргу, а деталізований розрахунок у матеріалах справи відсутній. Сторона відповідача заперечує проти заявленої до стягнення суми 20 846,28 грн та зазначає, що отриманий кредит у розмірі 7 400 грн був погашений первісному кредитору, що підтверджується відомостями кредитної історії. У зв`язку з цим необхідність складання контррозрахунку відсутня, також заперечує проти нарахування процентів після закінчення встановленого договором строку кредитування. Зазначає, що з урахуванням умов договору максимальний строк автопролонгації становив 90 календарних днів, а тому нарахування процентів понад цей строк є неправомірним. Крім того, посилається на положення статті 9-2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», відповідно до яких до ВПО за відповідних умов не застосовуються штрафні санкції, інфляційні втрати та проценти річних за невиконання або неналежне виконання кредитних зобов`язань. Також просить відмовити у задоволенні вимоги щодо стягнення понесених позивачем витрат на правову допомогу, натомість стягнути з позивача понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. 
Представником позивача Ушаковою М. І. надано додаткові пояснення у яких заперечує доводи відповідача щодо неправомірності нарахування процентів та зазначає, що умовами кредитного договору передбачено два види пролонгації: за ініціативою позичальника та автоматичну пролонгацію у зв`язку з продовженням користування кредитом. Відповідач погодився з умовами договору, не оскаржував їх та не заявляв про недійсність договору, тому погоджені умови щодо строку кредитування і нарахування процентів є обов`язковими для виконання. Також зазначає, що воєнний стан та скрутне матеріальне становище відповідача не звільняють її від виконання грошового зобов`язання та відповідальності за його порушення відповідно до статті 625 ЦК України. Щодо витрат на професійну правничу допомогу вважає, що відповідач не довела неспівмірності заявлених витрат та не надала відповідних доказів. У зв`язку з цим просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою судді від 29 грудня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
Ухвалою суду від 02 березня 2026 року задоволено клопотання позивача про витребування доказів.
Представник позивача у судовому засідання посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, відповіді на відзив та додаткових поясненнях, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні посилаючись на обставини, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
На виконання ухвали суду про витребування доказів АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надано інформацію про те, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» емітовано карту № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , на яку 21 травня 2021 року здійснено переказ коштів на суму 7 400,00 грн. 
Суд, вислухавши вступне слово та пояснення представників, дослідивши матеріали справи та заяви по суті справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, приходить до такого.
Судом установлено, що 21 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 , укладено договір про надання споживчого кредиту № 4189431, відповідно до умов якого: сума кредиту складає 7 400,00 гривень; строком на 17 днів; стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Знижена процентна ставка 0,19 % в день та застосовується відповідно до наступних умов. Якщо споживач у межах строку, визначеного в п.1.4 договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку, здійснить повне погашення кредитної заборгованості або протягом такого строку за ініціативою споживача відбудеться продовження строку кредиту на новий строк, споживач як учасник програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до дати фактичного повернення кредиту, але в будь-якому випадку не більше ніж за період строку кредиту, зазначеного в п.1.4 договору, а у випадку пролонгації - до дати пролонгації (не включно), буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших споживачів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, передбачених цим договором. Якщо споживач є учасником програми лояльності - розмір зниженої процентної ставки зазначений в договорі має значення, що є меншим за розмір стандартної процентної ставки, зазначеної в договорі. Якщо споживач не є учасником програми лояльності, розмір зниженої процентної ставки дорівнює розміру стандартної процентної ставки, у зв`язку з чим цей підпункт договору носить технічний характер та не має юридичного змісту для споживача. Мета отримання кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 40634,40% річних; за зниженою ставкою 10437,14% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: за стандартною ставкою 9790,20 грн та за зниженою ставкою 9192,65 грн.
Пунктом 2.1 Кредитного договору передбачено, що кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_4 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. 
Розділом 4 Кредитного договору обумовлено, що строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4. договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (п.п. 4.2.1.-4.2.4.) договору; або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (п.п. 4.3.1 - 4.3.2) договору.
Порядок продовження строку кредиту за ініціативою споживача (далі - пролонгація): 1) споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до пп.4.2.2. Договору; 2) пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 годин з моменту вчинення вказаних дій споживачем. Якщо споживач здійснюючи вказаний платіж не бажає продовжувати строк користування кредитом, споживач зобов`язаний повідомити про це товариство в один із вказаних нижче способів: перед здійсненням платежу здійснити в особистому кабінеті дії, що направлені на часткове повернення заборгованості за кредитом, а саме натиснути в особистому кабінеті в розділі «Мої кредити» клавішу «внести платіж» в меню «Часткове погашення кредиту»; або протягом 24 годин з моменту внесення платежу направити на поштову скриньку товариства info@creditplus.ua (в тому числі з використанням сервісу направлення повідомлень товариству, що розміщений на веб-сайті в розділі «Зворотній зв`язок» вибравши категорію звернення «Часткове погашення без пролонгації») повідомлення про необхідність зарахування такого платежу в часткове погашення заборгованості за кредитом, з обов`язковою вказівкою в такому повідомлені номеру та дати цього договору та суми здійсненого платежу. В іншому разі здійснений споживачем платіж буде розцінений товариством як пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку користування кредитом.
Товариство має право, але не обов`язок протягом строку для відповіді, акцептувати пропозицію (оферту) споживача про продовження строку користування кредитом шляхом направлення споживачу текстового повідомлення про погодження нового строку кредиту (з зазначенням нової дати повернення) на номер мобільного телефону та/або адресу електронної пошти, повідомлені споживачем товариству в особистому кабінеті/зазначені в Договорі.
У випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених в п.п.4.2.2 цього пункту договору, та нова дата повернення кредиту відображається в особистому кабінеті.
Порядок автопролонгації строку кредиту (далі-автопролонгація): 1) сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2- 4.2.4. договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту; 2) споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 договору. споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2.договору.
Вказаний в цьому розділі порядок внесення змін до договору щодо продовження строку кредиту, сторони вважають таким, що вчинений в письмовій формі, оскільки, воля сторін передбачена в п.4.2 договору виражена за допомогою технічного засобу зв`язку, а в п.4.3 договору - письмово цим договором, що відповідає вимогам, встановленим статтею 207 Цивільного кодексу України до письмової форми правочину.
Як убачається з додатку №1 до Кредитного договору, якою є таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М501388, остання мала повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними 07 червня 2021. Усього до сплати: 9 192,65 грн з них: 7 400,00 грн - сума кредиту та 1792,65 грн - сума нарахованих процентів.
Крім того, 21 травня 2021 року о 13 год 30 хв 06 сек, відповідачем ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором М501388 Паспорт споживчого кредиту, у якому викладені умови кредитування ТОВ «Авентус Україна» з урахуванням побажань споживача, яким є відповідач ОСОБА_1 .
Згідно з відповіддю АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-260409/51215-БТ від 16 квітня 2026 року, що направлена до суду на виконання ухвали від 02 березня 2026 року, установлено, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано картку № НОМЕР_5 на яку 21 травня 2021 року було перераховано 7 400 грн, що відповідає сумі кредиту, що обумовлена в 1.3 Кредитного договору.
З розрахунку заборгованості за Кредитним договором убачається що, починаючи з 21 травня 2021 року до 05 червня 2021 року, кредитодавцем ТОВ «Авентус Україна» здійснювалося нарахування відповідачу як позичальнику відсотків за користування кредитом щодня за зниженою процентною ставкою в сумі 105,45 грн; з 06 червня 2021 року до 11 червня 2021 року здійснювалося нарахування відповідачу як позичальнику відсотків за користування кредитом щодня за стандартною процентною ставкою в сумі 140,60 грн; з 11 червня 2021 року до 15 жовтня 2021 року здійснювалося нарахування відповідачу як позичальнику відсотків за користування кредитом щодня за стандартною процентною ставкою в сумі 130,98 грн; з 16 жовтня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» не здійснювало нарахування позичальнику відсотків за користування сумою кредиту. Також із зазначеного розрахунку убачається, що відповідачем 24.05.2021 здійснено платіж на суму 230 грн, 31.05.2021 на суму 259 грн, 05.06.2021 здійснено платіж на суму 1198,20 грн які направлено на сплату відсотків, 11.06.2021 здійснено платіж на суму 1350 грн, з яких 843,60 грн сплачено відсотків, 506,40 грн - основного боргу, 24.06.2021 здійснено платіж на суму 252 грн, 26.06.2021 здійснено платіж на суму 500 грн, 30.06.2021 на суму 1736,59 грн, 08.07.2021 здійснено платіж на суму 190 грн, які направлено на сплату відсотків. Станом на 23 січня 2022 року, заборгованість відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» згідно умов Кредитного договору складала 20 718,43 грн, з яких: 6893,60 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 1 687,20 грн - сума заборгованості за відсотками за зниженою процентною ставкою та 17 347,02 грн сума заборгованості за відсотками за стандартною процентною ставкою.
24 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» як клієнтом та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» як фактором було укладено Договір факторингу № 24-01/2022, відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відступило за плату Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за надані фінансові послуги у відповідності до укладених договорів про надання фінансових послуг, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення Права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі Боржників, який формується згідно Додатку № 3 та є невід`ємною частиною Договору. Також, 24 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 24-01/2022 від 24 січня 2022 року.
Відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані фактором суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. За цим договором фактор одержує право (замість клієнта) вимагати від боржників належного виконання всіх грошових зобов`язань за договорами про надання фінансових послуг, право вимоги за якими передається. Фактор має право здійснити наступне відступлення прав вимоги будь-якій третій особі. Факт оплати ТОВ «Вердикт Капітал» ТОВ «Авентус Україна» грошових коштів за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу № 24-01/2022 від 24 січня 2022 року підтверджується платіжним дорученням №323110003 від 24 січня 2022 року, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» перерахувало ТОВ «Авентус Україна» 1 164 954 68 грн плати за укладення договору факторингу № 24-01/2022 від 24 січня 2022 року.
Згідно з Витягом з Реєстру боржників до цього Договору факторингу від 24 січня 2022 року, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги за Договором № 4189431 про надання споживчого кредиту від 21 травня 2021 року, укладеним з ОСОБА_1 , загальна сума заборгованості 20 718,43 грн, з яких: 6 893,60 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 13 824,83 грн - сума заборгованості за відсотками.
З розрахунку заборгованості позичальника ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» станом на 03 грудня 2025 року за період з 24 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року позичальнику ОСОБА_1 ТОВ «Вердикт Капітал» нарахувало 3 відсотки річних за Кредитним договором у розмірі 17,56 грн, а також інфляційні збитки в сумі 110,29 грн.
10 січня 2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023, відповідно до п.2.1 якого за цим договором в порядку та на умовах, визначених цим договором, первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим Договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, надалі за текстом - Боржники, зазначених у Додатках №1 та № 3 до цього Договору (надалі також - Реєстр Боржників), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників, страховиків або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників або які зобов`язані виконати обов`язки Боржників, за договорами позики (кредитними договорами), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, надалі за текстом - «Основні договори», надалі за текстом - Права вимоги. Новий кредитор сплачує первісному кредитору за права вимоги грошові кошти у розмірі та у порядку, визначених цим договором
З акту зарахування зустрічних однорідних вимог від 28 лютого 2023 року, що складений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» убачається, що плата за укладення договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року отримана ТОВ «Вердикт Капітал» шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.
Згідно з Витягом з Реєстру боржників до договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року ТОВ «Коллект Центр» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно Кредитного договору в сумі 20 846,28 грн, з яких: 6 893,60 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 824,83 грн - сума заборгованості за відсотками, та 127,85 грн - нарахування згідно положень ст.625 ЦК України.
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Коллект Центр» станом на 03 грудня 2025 року має заборгованість за Кредитним договором 20 846,28 грн, з яких: 6 893,60 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 13 824,83 грн - сума заборгованості за відсотками, 127,85 грн - відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно 625 ЦК України. 
Вирішуючи спір, суд ураховує такі положення чинного законодавства.
Приписами п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.
Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною 2 ст. 207 ЦК України, визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» та стало новим кредитором у зобов`язанні за кредитним договором, який укладений з відповідачем.
Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 17 грудня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем в загальній сумі 20 846,28 гривень, з яких: 6 893,60 гривень - основна сума кредиту; 13 824,83 гривень - за відсотками на дату відступлення права вимоги та 127,85 грн - нарахування згідно положень ст.625 ЦК України.
Надаючи оцінку правомірності нарахування процентів за вказаним договором, суд виходить з такого.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження №14-10цс18) виклала правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
З поданого позивачем розрахунку убачається, що позивач нарахував проценти за користування кредитом за період з 21 травня 2021 року до 15 жовтня 2021 року.
Зі змісту договору про надання споживчого кредиту № 4189431 від 21 травня 2021 року суд встановив, що строк кредитування погоджено сторонами на 17 днів, тобто до 07 червня 2021 року.
Пунктом 4.3.1 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пунктах 4.2.2- 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту.
У пункті 4.3.2 сторони погодили, що споживач, дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пунктах 4.3.1 договору.
Отже, з урахуванням положень п.4.3.5. договору та з урахуванням того, що станом на дату повернення кредиту у відповідача ОСОБА_1 була наявна заборгованість за кредитом, зазначене призвело до продовження строку кредиту сумарно на 90 днів. Тобто, строк кредитування за договором про надання споживчого кредиту № 4189431 від 21 травня 2021 року тривав з дати його укладення до 21 жовтня 2021 року включно (90 днів автоматичної пролонгації з 07 червня 2021 року).
Суд не може взяти до уваги поданий позивачем розрахунок процентів за користування кредитом, оскільки до нього включено проценти, нараховані після закінчення строку кредитування, а саме після 21 жовтня 2021 року.
Дослідивши подані сторонами докази і надавши оцінку умовам укладеного сторонами договору, суд вважає за можливе самостійно здійснити розрахунок заборгованості.
Так, розмір заборгованості за тілом кредиту складає 6 893,60 грн, що узгоджується з пунктом 1.3 договору і фактом перерахування такої суми на картковий рахунок відповідача.
Здійснюючи розрахунок процентів, суд ураховує, що тіло кредиту складає 6 893,60 грн, строк кредитування 17 днів та автопролонгація 90 днів (застосовується стандартна процентна ставка (пункт 1.5.1, 1.5.2 договору), тому розмір заборгованості за процентами в межах строку кредитування складає за стандартною ставкою 1,90 % на день за перші 17 днів на суму (7400 ? 1,9 % ? 17) 2 390,20 грн, після зменшення тіла кредиту до 6 893,60 грн за 90 днів автопролонгації (6 93,60 ? 1,9 % ? 90) = 11 788,06 грн. Загальна сума процентів14 178,26 грн.
У той же час, позивачем заявлено до стягнення 13 824,83 грн - сума заборгованості за відсотками, за таких обставин суд дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 20 718,43 грн, яка складається: із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 893,60 грн, заборгованості за процентами в межах строку кредитування у розмірі 13 824,83 грн.
Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача суми боргу за кредитом, заборгованості за процентами за користування кредитом у вищевказаному розмірі.
Щодо позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.
У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач взяті на себе зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями відповідно до умов договору не здійснив. Таким чином, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за вищевказаним кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, ураховуючи, що позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму 3% річних у розмірі 17,56 грн. (за період з 24 січня 2022 року до 23 лютого 2022 року включно) та інфляційні втрати у розмірі 110,29 грн. (за лютий 2022 року), суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.
Щодо посилань Відповідача на положення Закону України «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб» та відповідно нікчемності договору факторингу, суд зазначає таке.
Статтею 9-2 ЗУ «Про забезпечення прав і свободи внутрішньо переміщених осіб» передбачено звільнення внутрішньо переміщених осіб, які залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики.
Так, загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після дати початку тимчасової окупації залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором.
За невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.
Кредитор з урахуванням вимог частин першої та другої цієї статті зобов`язаний здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором та/або договором позики у семиденний строк з дня надходження письмового звернення від внутрішньо переміщеної особи.
У разі невиконання кредитором свого обов`язку щодо здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором та/або договором позики на умовах, визначених цією статтею, така заборгованість вважається автоматично перерахованою на наступний день після закінчення відповідного семиденного строку з дня надходження до кредитора письмового звернення від внутрішньо переміщеної особи.
Відступлення (продаж, передання) права вимоги за кредитним договором та/або договором позики, позичальником за яким є внутрішньо переміщена особа, визначена частиною першою цієї статті, без згоди боржника забороняється.
Дія абзацу першого цієї частини не поширюється на кредиторів, віднесених до категорії неплатоспроможних, а також на банки, щодо яких здійснюються процедури виведення з ринку відповідно доЗакону України"Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".
Відповідальність за невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.
Положення частин першої - п`ятої цієї статті поширюються виключно на кредитні договори та договори позики, укладені:
- до дати початку тимчасової окупації з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України;
- до 14 квітня 2014 року з позичальниками, які після зазначеної дати залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях.
Положення частин першої - п`ятої цієї статті не поширюються на заборгованість внутрішньо переміщених осіб, які:
- залишили або покинули своє місце проживання на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України та в яких станом на дату початку тимчасової окупації наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики;
- залишили або покинули своє місце проживання на території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях та станом на 14 квітня 2014 року в яких наявне прострочення сплати платежів за кредитними договорами та/або договорами позики.
Звільнення внутрішньо переміщеної особи від негативних наслідків порушення нею грошових зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики відповідно до положень цієї статті не може бути підставою для відмови у наданні нового кредиту та/або позики.
Відповідач зазначає, що станом на липень 2021 року відповідач належним чином виконував зобов`язання по цьому кредитному Договору і не мав заборгованості по сплаті відсотків та тілу кредиту відповідно до його умов, при цьому посилається на частину звіту наданим ТОВ «Українське бюро кредитних історій».
Так, зі звіту убачається, що станом на грудень 2021 року прострочена заборгованість становить 20 718,43 грн, також убачається відсутність виконання платежів з серпня 2021 року до грудня 2021 року. 
Зазначене свідчить про відсутність підстав для застосування положень статті 9-2 Закону України №1646ІХ до спірних правовідносин, оскільки, незважаючи на те, що Договір було укладено до 24.02.2022, що Відповідач є внутрішньо переміщеною особою, однак, при цьому станом на дату початку тимчасової окупації у позичальника мало місце прострочення сплати платежів (була наявна заборгованість), що відповідно до положень ч.6 ст.9-2 зазначеного Закону не звільняє боржника від виконання кредитних зобов`язань, тобто у даному випадку Закон, на який посилається Відповідач не скасовує цивільну відповідальність відповідача перед кредитором.
Відповідно не є обґрунтованими посилання відповідача на нікчемність договору факторингу внаслідок передачі права вимоги до відповідача за кредитним договором.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).
Також посилання відповідача про те, що Кредитний звіт, наданий ТОВ «Українське бюро кредитних історій», підтверджує що станом на січень 2022 року Відповідач не мав заборгованості зі сплати за кредитом не заслуговують на увагу, оскільки наявність заборгованості підтверджується вище дослідженим розрахунком заборгованості, відомостей про не зарахування позивачем якихось платежів, контррозрахунок, яким було б спростовано доводи позивача, відповідачем суду не надано.
Верховний Суд у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 вказав, що при вирішенні цивільних справ судами враховується стандарт доказування «більшої вірогідності», відповідно до якого вимоги позову щодо розміру заборгованості є доведеними у разі, коли стороною відповідача не спростовано розмір заборгованості, заявлений стороною позивача.
Щодо клопотання відповідача про визнання доказу недопустимим, суд зазначає таке.
Представник відповідача зазначає про те, що 28 квітня 2026 року у кабінеті підсистеми «Електронний суд» представник відповідача адвокат Гоцюк Н. О., отримала банківську інформацію. у той же час, зображення на сторінках від 2 до 5 відсутнє. У зв`язку з чим, вважає, що банківська інформація долучена позивачем не є належним доказом, адже більшість документу не містить тексту.
Водночас доводи відповідача повністю спростовуються матеріалами справи. Відповідь банку, що міститься в матеріалах справи, є повною, належним чином оформленою та містить надрукований текст і відомості на всіх без винятку сторінках. 
Отже, оскільки відповідач порушив договірні зобов`язання за кредитним договором, ухиляється від повернення взятого кредиту та відсотків, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню; обставини, що спростовують позовні вимоги, судом не встановлені.
Щодо вимог про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд зазначає таке.
Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 року у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.
Оцінюючи складність цієї справи, обсяг виконаної адвокатом роботи, суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн є неспівмірною з категорією складності справи, витраченим адвокатом часом, об`ємом наданих послуг, ціною позову та значенням справи для сторін.
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755\9215\15-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 30.01.2023 № 910/7032/17 стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
За таких обставин, ураховуючи характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, значення справи для сторони, з урахуванням того, що розгляд цієї цивільної справи здійснювався у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3 000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, що, на думку суду, не потягне за собою надмірного тягара для платника і можливого виникнення «боргової кабали» відповідача.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн.
З огляду на те, що позовні вимоги позивача задоволено, відповідно до положень статті 141 ЦПК України судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу, не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 280, 354-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4189431 від 21 травня 2021 року в сумі 20 846 (двадцять тисяч вісімсот сорок шість) гривень 28 копійок, яка складається із: заборгованості за основним боргом у сумі 6 893,00 гривень, заборгованості за відсотками у сумі 13 824,83 гривень, 3% річних простроченої суми заборгованості у сумі 17,56 гривень, інфляційних збитків у сумі 110,29 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» відшкодування справленого судового збору в сумі 2 422,40 гривень та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи: 
- Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», код ЄДРПОУ 44276926, 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, оф. 306;
- ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .
Рішення суду складено і підписано 20 серпня 2026 року. 

Суддя           Г.Є. Майна