УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд

Справа № 289/1263/26 | Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О.
Категорія 146 | Доповідач Скітневська О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року | м. Житомир

Житомирський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду кримінальних справ Скітневської О.М., з секретарем судового засідання Гончаруком С.С., з участю: адвоката Ковалевського Романа Володимировича, адвоката Григи Романа Миколайовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційні скарги адвоката Ковалевського Р. В. в інтересах потерпілої ОСОБА_1 , адвоката Григи Р. М. в інтересах ОСОБА_2 на постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2026 року, якою закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2026 року справу про адміністративне правопорушення №289/1263/26 відносно   ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП об`єднано в одне провадження зі справою про адміністративне правопорушення №289/1265/26 відносно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП і присвоєно об`єднаній справі єдиний унікальний номер судової справи 289/1263/26 (провадження №3/289/475/26).
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_2 за ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Ковалевський Р.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати в частині закриття провадження відносно ОСОБА_2 та ухвалити нову постанову, якою визнати його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, а саме: поясненням свідків та водія ОСОБА_2 на місці ДТП, що зафіксовані на нагрудні камери працівників поліції. Вказує на те, що матеріали справи містять достатні докази винуватості ОСОБА_2 , що виразилися у зміні напрямку руху (перелаштування з правої у ліву смугу руху) без надання переваги автомобілю «BMW». На підтвердження своїх доводів надає відеозапис з нагрудних камер працівників поліції. 
Адвокат Грига Р. М. в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати в частині закриття провадження відносно ОСОБА_3 та ухвалити нову постанову, якою визнати останнього винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд не дав належної і об`єктивної оцінки фактичним обставинам справи та наявним доказам, безпідставно не врахував порушення водієм ОСОБА_3 вимог пунктів 12.1, 13.1 ПДР України, оскільки останній наздогнав вантажний автомобіль і скоїв з ним зіткнення.
Захисником ОСОБА_3 - адвокатом Ковалевським Р.В. подано пояснення (заперечення), в якій він просить встановити, що ОСОБА_2 не належить до визначеного ч.2 ст.294 КУпАП кола осіб, які мають право на апеляційне оскарження постанови суду в частині, що стосується ОСОБА_3 та відмовити у прийнятті його апеляційної скарги в цій частині та повернути особі, яка її подала. Своє пояснення (заперечення) представник ОСОБА_3 мотивує тим, що ОСОБА_2 згідно з ч.2 ст.294 КУпАП не має права на апеляційне оскарження постанови суду відносно ОСОБА_3 , оскільки транспортний засіб, яким він керував, ОСОБА_2 не належить, а перебування останнього за кермом автомобіля «DAF XF 105.460» не надає йому такого права. Окрім того, ОСОБА_2 не заявляв клопотання про залучення його до участі у справі в якості потерпілого. 
Згідно ч.2 ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником.
Матеріали справи (протоколи про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 693120 та № 693107 від 14.06.2026, схема місця ДТП з описом пошкоджень) підтверджують належність автомобіля «BMW» д/н НОМЕР_1 ОСОБА_1 та участь у ДТП ОСОБА_2 , як водія автомобіля «DAF XF 105.460» з напівпричепом «Krone SDP 27». З урахуванням наведеного апеляційні скарги в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають розгляду. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4 та адвоката Григи Романа Миколайовича на підтримку поданих ними апеляційних скарг, суд доходить висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення. У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Вимоги закону суддею місцевого суду було дотримано у достатньому обсязі і висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 КУпАП, за обставин, наведених у протоколах, є обгрунтованими та мотивованими.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 693120 від 14.06.2026 ОСОБА_3 14.06.2026 о 18 год. 50 хв. на 85 км автодороги М-06, керуючи транспортним засобом «BMW Х5», державний номерний знак НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечної швидкості руху та дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з напівпричепом «Krone SDP 27», державний номерний знак НОМЕР_2 , та транспортним засобом «DAF XF 105.460», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався попереду. Вказаними діями ОСОБА_3 порушив п. 12.1, 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 693107 від 14.06.2026, ОСОБА_2 14.06.2026 о 18 год. 50 хв. на 85 км автодороги М-06, керуючи транспортним засобом «DAF XF 105.460», державний номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «Krone SDP 27», державний номерний знак НОМЕР_2 , не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечного бокового інтервалу під час зміни напрямку руху, допустив зіткнення з транспортним засобом «BMW Х5», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим ОСОБА_2 порушив вимоги п. 13.1 ПДР, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Під час розгляду справи у суді першої інстанції водій ОСОБА_3 вини не визнав і пояснив, що 14 червня 2026 року на автодорозі Київ-Чоп він рухався на вищевказаному автомобілі «BMW» у напрямку Києва у лівій смузі, проїхавши стаціонарний пост поліції, раптово, без завчасного увімкнення покажчика повороту, водій ОСОБА_2 здійснив різкий маневр перестроювання з правої у ліву смугу, створивши аварійну обстановку. Дистанція між його автомобілем та вантажівкою під керуванням ОСОБА_2 в момент вказаного маневру була мінімальною, та, враховуючи раптовість маневру вантажного автомобіля «DAF XF 105.460», він не мав можливості уникнути зіткнення шляхом гальмування. Після зіткнення автомобіль під керуванням ОСОБА_2 продовжив рух прямо близько 500 метрів, у зв`язку із чим він був вимушений його наздоганяти, сигналити і лише після цього він зупинився на узбіччі. Звернув увагу суду на те, що у той момент, коли вантажівка хотіла перелаштуватись з правої у ліву смугу на цій ділянці автодороги був дуже щільний трафік автомобільного транспорту, у зв`язку із чим як його автомобіль, так і вантажівка рухались зі швидкістю не більше 90 км/год. Зіткнення автомобілів відбулось у лівій смузі ближче до правої смуги. Вважає, що з того моменту, як він побачив маневр перелаштування вантажівки до застосування ним екстреного гальмування минуло близько 1 секунди. 
Водій іншого транспортного засобу ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що 14.06.2026 він рухався на вищевказаному транспортному засобі по автодорозі Київ-Чоп. Проїхавши стаціонарний пост поліції, так як попереду у правій смузі рухався великогабаритний вантажний автопоїзд, який перевозив трактор і рухався зі швидкістю 60-70 км/год., він вирішив його випередити, тому ввімкнув лівий покажчик повороту, впевнившись в безпечності маневру, а саме відсутності попутних автомобілів в лівій смузі, він змістився у ліву смугу та почав випереджати великогабаритний вантажний автомобіль. Швидкість у цей момент була 85-90 км/год. Після цього почав повертатися у праву смугу та відчув удар у задню частину свого автопоїзда. Подивившись у дзеркала заднього виду у лівому дзеркалі побачив автомобіль «BMW», чорного кольору, поблизу задньої частини його причепа, а також побачив відкритий ящик, який розташовується на задній лівій боковій частині цього причепа, тому зрозумів, що відбулося зіткнення. З моменту його перелаштування ліворуч до моменту, коли він відчув удар у задню частину свого автопоїзда минуло 15-20 секунд. Вину у вчиненні інкримінованого йому адміністративного правопорушення не визнає, оскільки вважає, що не порушував п. 13.1 ПДР та у даному випадку не дотримався безпечної дистанції саме водій автомобіля «BMW», а тому скоїв зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною вантажного автомобіля. 
Судом було допитано свідків:
ОСОБА_5 , який пояснив, що 14 червня 2026 року близько 18 години їхав за кермом автомобіля «LYNK&CO», державний номерний знак НОМЕР_4 , по автодорозі Київ-Чоп у напрямку м. Києва, позаду за автомобілем «BMW», під керуванням ОСОБА_3 , на відстані 30 метрів. Став очевидцем того, як вантажівка раптово почала перелаштовуватися з правої у ліву смугу перед автомобілем «BMW», у зв`язку із чим у лівій смузі відбулось зіткнення вказаних транспортних засобів. Після чого вантажівка не зупинилась, а продовжила рух прямо. Не пам`ятає, чи вмикав водій вантажівки лівий покажчик повороту, однак звернув увагу на те, що вантажівка так швидко почала виконувати маневр перестроювання, що водій «BMW» не зміг навіть екстрено загальмувати. Вважає, що швидкість вантажівки в момент ДТП була 50-60 км/год.;
ОСОБА_6 , яка пояснила, що 14 червня 2026 року їхала в якості пасажира у автомобілі «BMW», на 86 км автодороги Київ-Чоп. Цей автомобіль рухався зі швидкістю 90-100 км/год. Раптово без ввімкнення покажчика повороту, водій вантажівки, яка рухалася зі швидкістю 90 км/год., здійснив різкий маневр перестроювання з правої у ліву смугу, створивши аварійну обстановку. Дистанція між автомобілем «BMW» та автомобілем «DAF» після її маневру стала мінімальною, що позбавило водія автомобіля «BMW» можливості уникнути зіткнення шляхом гальмування. На думку свідка з того моменту, як вантажний автомобіль розпочав маневр перелаштування до зіткнення минуло близько 1-2 секунд.; 
Також, судом першої інстанції досліджено інші докази, а саме: 
-письмові пояснення ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , надані ними працівникам поліції на місці пригоди, які є аналогічними поясненням, наданим у судовому засіданні;
-схему місця ДТП від 14.06.2026, якою зафіксовано, що вказане ДТП сталось о 18:50 год на 85 км автомобільної дороги Київ-Чоп, дорожнє покриття було сухе, вздовж проїжджої частини було наявне дорожнє огородження та горизонтальна розмітка проїжджої частини. Крім того, зафіксовано розташування транспортних засобів після ДТП, дорожню розмітку, перелік видимих пошкоджень транспортних засобів, що отримані внаслідок ДТП, а саме: в передній правій частині автомобіля «BMW Х5», державний номерний знак НОМЕР_1 , в задній лівій частині напівпричепа «Krone SDP 27», державний номерний знак НОМЕР_2 , що відповідає механізму пригоди, описаному водіями та свідками, тобто зіткнення транспортних засобів, що рухаються у попутному напрямку. 
Закриваючи провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, суд першої інстанції виходив із недоведеності складу вказаного правопорушення в діях водіїв.
Апеляційний суд погоджується із наявністю підстав для закриття провадження у справі, виходячи з наступного.
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, тягне за собою адміністративну відповідальність, передбачену ст. 124 КУпАП.
Зазначена норма є бланкетною і при встановленні винуватості особи необхідно встановити пункт ПДР України, який порушено водієм і який, окрім того, перебуває у причинно-наслідковому зв`язку із наслідками, у даному випадку, у виді пошкодження транспортних засобів.
Причинно-наслідковий зв`язок між пригодою та порушенням ПДР України встановлюється у кожному конкретному випадку на підставі повного і всебічного дослідження доказів, зібраних працівниками поліції та наданих учасниками.
За положеннями інкримінованого ОСОБА_2 порушення пункту 13.1 ПДР України водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
У розумінні п.1.10 ПДР України:
безпечна дистанція - відстань до транспортного засобу, що рухається попереду по тій самій смузі, яка у разі його раптового гальмування або зупинки дасть можливість водієві транспортного засобу, що рухається позаду, запобігти зіткненню без здійснення будь-якого маневру;
безпечний інтервал - відстань між боковими частинами транспортних засобів, що рухаються, або між ними та іншими об`єктами, за якої гарантована безпека дорожнього руху.
Як убачається із пояснень водіїв та свідків, зіткнення транспортних засобів сталося під час зміни смуги руху автомобіля «DAF XF 105.460», державний номерний знак НОМЕР_3 , з напівпричепом «Krone SDP 27» та послідуючого зіткнення автомобіля «BMW Х5» із задньою частиною останнього, тому дії водія ОСОБА_2 не можуть оцінюватися в контексті безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Натомість, слід розглядати дії водія ОСОБА_2 на їх відповідність вимогам пунктів 10.1 (перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху) та 10.3 (у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися) ПДР України та наявності причинного зв`язку із порушенням останніх та наслідками пригоди. 
При складенні протоколу про адміністративне правопорушення за порушення правил дорожнього руху поліцейський не звільняється від обов`язку дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) установлення обставин події та оформлення його результатів, зокрема, фіксування порушення ПДР із вказівкою на конкретну норму, яку порушено, наявність пошкоджень та причинно-наслідкового зв`язку між дією та наслідком.
Відповідно до вимог статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Відповідно до положень статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про міжнародні договори» міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно вимог пункту другого статті 6 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
У рішеннях ЄСПЛ значну роль у розширенні сфери застосування пункту другого статті 6 Конвенції грає тлумачення двох ключових понять цієї статті - «кримінальне обвинувачення» і «суперечки про громадянські права». У справі «Кадубец проти Словаччини» представник держави-відповідача наполягав на тому, що в цій справі йдеться про адміністративний проступок, а не про кримінальне звинувачення і, отже ст. 6 не може бути застосована. Однак Європейський суд з прав людини не погодився з аргументом відповідача, хоча і визнав, що внутрішнє право країни не вважає кримінальними діяння, за вчинення якого був покараний заявник. Проте ця обставина, на думку Суду, не має великого значення, так само як і те, який державний орган розглядав справу. Таким чином, зазначена міжнародно-правова норма гарантує кожній людині доведення вини тільки в законному порядку та на підставі законно добутих доказів.
У справі про адміністративне правопорушення підлягає застосуванню положення стаття 62 Конституції України про те, що винуватість особи повинна бути доведена у встановленому законом порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно зі статтями 279, 280 КУпАП справа про адміністративне правопорушення повинна розглядатись у межах тих обставин, які зазначені у протоколі про таке порушення. 
Суддя не вправі вийти за межі протоколу та самостійно розширити або змінити фабулу (об`єктивну сторону) адміністративного правопорушення, зазначену у протоколі, чи вказувати на кваліфікуючі ознаки правопорушення, які не зазначались у протоколі про адміністративне правопорушення, оскільки це істотно порушує право особи на захист та не узгоджується з усталеною судовою практикою ЄСПЛ (рішення від 30.05.2013 у справі «Малофєєва проти Росії» (Malofeyeva v. Russia), заява №36673/04); рішення від 20.09.2016 у справі «Карелін проти Росії» (Karelin v. Russia), заява № 926/08). Тобто у випадку, коли викладена у протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). 
Склад адміністративного правопорушення - це передбачена нормами права сукупність об`єктивних і суб`єктивних ознак, за наявності яких те чи інше діяння можна кваліфікувати як адміністративне правопорушення. Він складається з: об`єкту, об`єктивної сторони, суб`єкту, суб`єктивної сторони. У випадку відсутності будь-якої зі складових адміністративна відповідальність не наступає.
Об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, є наявність у діях особи порушень правил дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що у подальшому призвело до пошкодження, зокрема, іншого транспортного засобу. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку відносно того, що водій ОСОБА_2 не міг порушити п.13.1 ПДР України, оскільки зазначена норма регламентує дотримання безпечної дистанції та безпечного інтервалу, що не можуть ставитися в провину водію ОСОБА_2 з урахуванням механізму ДТП. Дії водія ОСОБА_2 повинні були оцінюватися з огляду на дотриманням ним пунктів 10.1 та 10.3 ПДР України.
За таких обставин, відповідальність водія ОСОБА_2 за порушення п.13.1 ПДР України виключається, а оскільки суд не вправі самостійно змінювати фабулу обвинувачення і встановлювати наявність порушення таких пунктів ПДР, які учаснику не інкримінувалися, суд першої інстанції правильно закрив провадження за відсутністю в його діях складу правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, пов`язане із порушенням п.13.1 ПДР України та перебування такого порушення у причинно-наслідковому зв`язку із даною пригодою.
Виходячи із пояснень водія ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо раптової зміни смуги руху водієм автомобіля «DAF XF 105.460» в безпосередній близькості до автомобіля «BMW Х5», який рухався у попутному напрямку в лівій смузі руху, інкриміноване водію ОСОБА_3 порушення пунктів 12.1, 13.1 ПДР України повинно доводитися достатніми належними та допустимими доказами.
Так, згідно п.12.1 ПДР України під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
Згідно п.1.10 ПДР України безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах.
Зміст п.13.1 ПДР України та поняття безпечного інтервалу та безпечної дистанції наведено вище.
Аналізуючи зазначені норми законодавства та пояснення водія ОСОБА_3 , свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , можна дійти висновку, що дії водія ОСОБА_3 повинні оцінюватися у відповідності їх вимогам п.12.3 ПДР України, а саме, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди. 
Як і у випадку з водієм ОСОБА_2 , протокол ЕПР1 № 693120 від 14.06.2026 не містить посилання на невідповідність дій водія ОСОБА_3 вимогам п.12.3 ПДР України та взаємозв`язку між таким порушенням і наслідками пригоди.
Доказів того, що водій ОСОБА_7 не обрав безпечні швидкість, дистанцію або інтервал, передбачені пунктами 12.1, 13.1 ПДР України, при обставинах ДТП, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення, матеріали справи не містять. Експертиза механізму ДТП не проводилася. 
Статтею 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства», «Яременко проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Кобець проти України»). 
Розумний сумнів – це такий непереборний сумнів, який залишається у слідчого, прокурора, слідчого судді, суду щодо винуватості обвинуваченого чи підсудного після всебічного, повного і об`єктивного дослідження обставин справи. Наявність розумного сумніву щодо обґрунтованості обвинувачення не дозволяє будь-якій неупередженій людині, яка міркує з належним розумом і сумлінням, визнати обвинуваченого винним. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Так, у справі «Бербера, Мессеге и Хабардо проти Іспанії» від 06.12.1998 р. (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.
Інші доводи апеляційних скарг щодо оцінки судом доказів не впливають на правильність судового рішення за наявності встановленої невідповідності фабули правопорушення, зазначеної у протоколі, фактичним обставинам справи та не доведеності обставин порушення пунктів 12.1, 13.1 ПДР України водіями ОСОБА_3 та ОСОБА_2 . 
Додаткових об`єктивних доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили б про порушення норм КУпАП при прийнятті рішення суддею в апеляційних скаргах не наведено. Висновок суду про недоведеність винуватості ОСОБА_2 та ОСОБА_3  у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.124 КУпАП, які були б пов`язані із порушенням пунктів 12.1, 13.1 ПДР України, є обгрунтованим та належним чином мотивованим. 
За таких обставин, підстав для задоволення апеляційних скарг не вбачається, як і підстав для скасування чи зміни постанови судді місцевого суду.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги адвоката Ковалевського Романа Володимировича в інтересах ОСОБА_1 та адвоката Григи Романа Миколайовича в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Радомишльського районного суду Житомирської області від 11 серпня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя | О. Скітневська