УХВАЛА
09 липня 2026 року 
м. Київ
справа №160/15463/25
адміністративне провадження №К/990/10843/26
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів Білак М.В., УханенкаС.А.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №160/15463/25 за позовом Дніпропетровського державного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області про стягнення витрат,
УСТАНОВИВ:
Дніпропетровський державний університет внутрішніх справ звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області, в якому просив
- стягнути з ОСОБА_1 , на користь держави в особі центрального органу виконавчої влади МВС України в особі його структурного підрозділу Дніпровського державного університету внутрішніх справ витрати, пов`язані з його утриманням у Дніпровському державному університеті внутрішніх справ, у розмірі 148 737 грн. 70 коп.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року, адміністративний позов задоволено. 
Відповідач звернулася до суду апеляційної інстанції з проханням скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено.
Не погоджуючись із такими судовими рішеннями відповідач звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2026 року касаційну скаргу залишено без руху у зв`язку з не сплатою судового збору.
06 квітня 2026 року від відповідача надійшла заява про усунення недоліків, та долучено квитанцію про сплату судового збору, таким чином вимоги ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху скаржником виконано.
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2026 року повторно залишено касаційну скаргу без руху у зв`язку з неналежним обґрунтуванням підстав касаційного оскарження.
Перевіривши матеріали касаційної скарги після усунення недоліків, Суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз указаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас, пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Як вбачається із даних Єдиного державного реєстру судових рішень, суд першої інстанції розглянув справу №160/15463/25 в порядку спрощеного позовного провадження.
В касаційні скарзі позивач, посилаючись на підпункти «а» та «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, зазначає та обґрунтовує підстави, за яких оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції підлягає перегляду в касаційному порядку.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Обґрунтовуючи підстави касаційного оскарження, відповідач, посилається на пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанцій не врахував висновків Верховного Суду щодо застосування ст. 17, ч. 5 122, ч. 4 ст. 123 КАС України, викладених у:
- постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 11 квітня 2024 року;
- постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21 січня 2021 року по справі N560/1389/20;
- у постанові Касаційного адміністративного суду від 14 грудня 2022 року по адміністративній справі N520/5837/2020;
- постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі N804/285/16 і постановах Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі N340/685/19, від 10 жовтня 2019 року в справі N140/721/19, від 24 грудня 2019 року в справі N824/284/19-а, від 29 квітня 2020 року в справі N560/1942/19, від 18 червня 2020 року в справі N140/2024/19 від 01 липня 2020 року в справі N400/1758/19, та у постанові від 17 вересня 2020 року по справі N160/10857/19;
- постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року по справі N120/1560/19-а;
- постанові Верховного Суду від 2 грудня 2020 року у справі 751/1198/18;
- постанові від 24 вересня 2019 року по справі N420/6389/18;
- постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 10 лютого 2021 року по адміністративній справі N380/5952/20.
- постанові Велика Палата Верховного Суду висловила у справі 912/2797/21 від 5 липня 2023 року.
Водночас суд касаційної інстанції звертає увагу скаржника, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
Так, при встановленні доцільності посилання скаржниці на постанови Верховного Суду у касаційній скарзі як підставу для перегляду оскаржуваного рішення за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається "не відірвано" від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Суд зазначає, що формальне посилання на постанови Верховного Суду (цитування окремих абзаців зазначених постанов) не може вважатись належним обґрунтуванням підстави касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, оскільки скаржником не обґрунтовано подібності правовідносин у справах, на яку вона посилається.
Суд звертає увагу на те, що посилання на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Зміст касаційної скарги зводиться до викладення фактичних обставин справи та цитування норм права з посиланням на невірну оцінку судами попередніх інстанцій доказів у справі, однак, у силу частини другої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Посилаючись на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування п.5 Постанови КМУ від 12 квітня 2017 року №261 «Про затвердження Порядку відшкодування особами витрат, пов`язаних з їх утриманням у закладах вищої освіти із специфічними умовами навчання, які здійснюють підготовку поліцейських, та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України», статті 74 Закону України «Про Національну поліцію» у випадку відсутності у повідомленні суми грошових коштів які підлягають поверненню.
Отже, доводи, які викладені в касаційній скарзі, вказують на наявність обставин, визначених пунктом 3 частини 4 статті 328 КАС України, що є підставами для відкриття касаційного провадження з метою перевірки обставин вказаних скаржником.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328, 330, 334, 340 КАС України,
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2025 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2026 року у справі №160/15463/25.
2. Встановити десятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття касаційного провадження для подання учасниками справи до суду касаційної інстанції відзиву на касаційну скаргу в письмовій формі, доказів надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи та заперечень щодо поданих заяв та клопотань.
3. Витребувати з Дніпропетровського окружного адміністративного суду справу №160/15463/25.
4. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

А.В. Жук
М.В. Білак 
С.А. Уханенко
Судді Верховного Суду