Справа № 307/1541/26 Провадження № 2/307/725/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 липня 2026 року       м. Тячів

Тячівський районний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді – Бряник М.М.,
секретар судового засідання – Бабинець Г.М.
за участю позивачки - ОСОБА_1 
представника позивачки, адвоката - Дан І.Й.
представника відповідача, адвоката - Панфілов П.Г.
представника органу опіки та піклування - Реднік М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тячів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області та залучений до участі у справі у порядку ст. 56 ЦПК України, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Солотвинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , де треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування вимог позовної заяви позивачка зазначає, що 29.08.2009 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб у якому у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2022 року шлюб з відповідачем по справі було розірвано та з того часу відповідач жодного разу дитини не бачив. Вказує, що їх спільний син є інвалідом з народження та потребує особливого догляду. На даний час вона проживає у шлюбі з іншим чоловіком ОСОБА_4 та разом з ними проживають донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_3 у належно створених належних та комфортних умовах проживання.
У сина ОСОБА_3 з вітчимом ОСОБА_4 склалися доброзичливі стосунки, він замінив сину батька, здійснює догляд необхідний для сина, інваліда першої групи, та виховує його. Відповідач ніяким чином не піклується про дитину, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами сина ОСОБА_6 , станом здоров?я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, що шкодить інтересам дитини. Матеріальної допомоги не надає. Відповідач, покладених законом на батьків обов?язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні сина. Всі питання щодо виховання вирішуються позивачкою самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Дитина знаходиться на повному її утриманні.
У зв`язку з вищенаведеним просить позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 16.04.2026 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 28.04.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання та залучено до участі в справі орган опіки та піклування Виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області.
Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29.06.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивачка додала, що з відповідачем по справі вони розлучені вже п`ять років та долею дитини з того часу він не цікавиться. Відповідач їй телефонував та казав, що буде сплачувати аліменти по 2000 грн. щомісячно на утриманян сина. З позовом про стягнення з відповідача алміентів на утримання сина вона не зверталася та кошти у розмірі 1000 (одна тисяч) доларів США, які відповідач передав їй через свого представника отримувати вона відмовилася. 
Відповідач будучи, відповідно до положень п.п. 1, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення за штрих кодовими ідентифікаторами №R067164427622, №R067184120000, №R067206121219, №R067206123262, в судове засідання не з`явився та в судове засідання забезпечив участь свого представника.
Представник відповідача, адвокат Панфілов П.Г. в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову стверджуючи, що на протязі року відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, у зв`язку з перебуванням за кордоном. До того часу у період з 2022 по 2025 р. відповідач брав участь у вихованні та утриманні сина та звернув увагу, що доказів зворотнього матеріали справи не містять. З позивачкою по справі вони не можуть дійти згоди щодо способів надання матеріальної допомоги на утримання сина. На другому засіданні органу опіки та піклування він надав позивачці, передані відповідачем грошові кошти у розмірі 1000 дол. США на утримання дитини, однак остання не дивлячись на рекомендації органу опіки та піклування взяти ці кошти, відмовилася від таких. 
Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області в судовому засіданні просила задовольнити позовну заяву. з огляду на тривалу відсутність участі батька у вихованні та утриманні дитини інваліда. 
Заслухавши пояснення позивачки її представника, представника відповідача та представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради, дослідивши всі матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
За приписами ст. ст. 13, 76, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 17.06.2013 року виконкомом Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області України, сторони являються батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12).
З копії витягу актового запису про шлюб №83 вбачається, що рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.12.2022 року (справа №307/4585/22), шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано (а.с.11).
З свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 виданого 20.02.2026 року Управлінням «Центр надання адміністративних послуг» Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області вбачається, що сторони ОСОБА_8 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_9 (а.с.18). 
З акта обстеження умов проживання від 30.03.2026 року складеного депутатом Солотвинської селищної ради Йовдій Ю.І. вбачається, що ОСОБА_1 проживає з двома неповнолітніми дітьми, сином ОСОБА_3 , 2013 р.н., яки являється інвалідом І-групи, батько якого участі у виховання сина не бере, та донькою ОСОБА_5 , 2025 р.н., від другого шлюбу (а.с.19). 
Згідно довідки про склад сім`ї №124 від 26.03.2026 року виданої старостою Нижньоапшанською сільської ради Ю.Пашку вбачається, що позивачка проживає в АДРЕСА_1 разом з чоловіком ОСОБА_4 та двома дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.20).
З медичного висновку про дитину-інваліда віком до 18 років №568 від 22.02.2016 року та довідки №377 від 22.02.2016 року про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , являється дитиною з інвалідністю підгрупи А, яка потребує домашнього догляду матері та має захворювання неповної шизенцефалії, синдром спастичного тетрапарезу, затримку психомовного розвитку. (а.с.14-15).
З виписки з історії хвороби ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видно, що такий у період з 14.12.2014 по 23.12.2014 проходив 3-й курс інтенсивної нейрофізіологічної реабілітації в Міжнародній клініці відновного лікування м. Трускавця, діагноз: вроджена вада розвитку головного мозку (а.с.16).
Згідно посвідчення №399 серії НОМЕР_3 виданого Тячівським УСЗН вбачається, що ОСОБА_8 являється законним представником дитини з інвалідністю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та отримує державну соціальну допомогу (а.с.17).
Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області від 24.06.2026 року №224/05-22 орган опіки та піклування прийшов до висновку про надання згоди на позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зі змісту вказаного висновку випливає, що шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено 29 червня 2009 року та зареєстровано виконавчим комітетом Нижньоапшанської сільської ради Тячівського району Закарпатської області за актовим записом N? 83. Від цього шлюбу сторони мають одну малолітню дитину — сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 . Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано. Згідно з письмовими поясненнями від 21.05.2026 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_1 , вбачається, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 не відвідує свого сина, не бере участі у його догляді, вихованні та піклуванні, не надає ОСОБА_1 матеріальної помоги на утримання дитини. Також зазначено, що вони не бачили, щоб батько відвідував свого хворого сина. Фактичну допомогу в утриманні дитини надає теперішній чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 . Згідно характеристики, виданої старостою села, від 10.06.2026 р. N? 36, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканець АДРЕСА_2 . Освіта середня. У Нижньоапшанському старостинському окрузі характеризується позитивно. Порушень громадського порядку на території села не вчиняв. Конфліктних ситуації із сусідами не створював. Скарг на його поведінку до старостинського округу не надходило. Комісією служби у справах дітей Солотвинської селищної ради та фахівцем із соціальної роботи Центру надання соціальних послуг було здійснено виїзд за адресою проживання дитини у матері, про що складено акт обстеження умов проживання від 07.05.2026 року. Членами комісії було виявлено, що сім?я ОСОБА_1 проживає в приватному 2-поверховому будинку, складається з 10 кімнат: вітальня, кімната для гостей, три спальні, дитячі кімнати; кухня, коридор і ванна кімната. Умови проживання хороші; в помешканні чисто, гарно, затишно, наявні всі меблі та побутова техніка, на подвір?ї є сад. Для виховання та розвитку дитини створено всі умови. Згідно Акту оцінки потреб сім?ї/особи, наданого фахівцем із соціальної роботи та Висновку потреб сім?ї від 07.05.2026 року, відомо, що за результатами комплексної оцінки виявлено, що дитина є лежачою, потребує постійного стороннього догляду. Через стан здоров?я дитина повністю залежна від догляду матері. Батько дитини знаходиться за кордоном, не цікавиться дитиною та не платить аліментів. Зі слів матері повна відсутність підтримки з боку батька дитини. 22 травня 2026 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солотвинської селищної ради було розглянуто питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовного малолітнього сина. ОСОБА_2 брав участь у засіданні в режимі відеоконференції. Він пояснив, що намагався брати участь у житті дитини, однак, за його словами, мати перешкоджала спілкуванню із сином. Також зазначив, що через виїзд за кордон у зв?язку з військовими поліями можливість постійного спілкування з дитиною була обмежена.
За результатами обговорення члени комісії дійшли висновку про необхідність додаткового вивчення всіх обставин справи. Дану ОСОБА_13 рекомендовано протягом двох тижнів вжити заходів щодо належного виконання батьківських обов?язків, налагодити спілкування з сином, взяти участь у його вихованні, лікуванні та реабілітації, а також надати комісії докази своєї фактичної участі у житті дитини.
10 червня 2026 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солотвинської селищної ради повторно розглянуто питання щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 .
У ході засідання мати дитини ОСОБА_1 повідомила, що після попереднього засідання комісії ОСОБА_2 не виконав наданих йому рекомендацій, жодного разу не зателефонував синові, не цікавився станом його здоров?я, не брав участі у його вихованні, лікуванні та реабілітації, а також не надавав матеріальної допомоги на його утримання.
Адвокат батька дитини ОСОБА_14 повідомив, що ОСОБА_2 , визнає недостатню участь у матеріальному забезпеченні дитини в попередній період, у зв?язку з чим передав через адвоката грошові кошти в сумі 1000 доларів США як матеріальну допомогу на утримання сина та висловив намір у подальшому належним чином виконувати обов?язок щодо його утримання і сплачувати аліменти. Мати дитини відмовилася від отримання вказаних коштів хоч рішенням комісії їй було рекомендовано отримати такі. 
23 червня 2026 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Солотвинської селищної ради повторно розглянуто питання щодо доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітнього сина ОСОБА_3 .
У ході засідання адвокат батька дитини повідомив про готовність батька брати участь у вихованні дитини та сприяти врегулюванню спору у позасудовому порядку. Водночас комісією не було отримано належних та достатніх підтверджень фактичної участі батька у вихованні, утриманні та забезпеченні потреб дитини.
Мати дитини ОСОБА_1 заперечила проти можливості врегулювання спору, зазначивши, що відповідні наміри з боку батька з`явилися після ініціювання питання про позбавлення його батьківських прав.
Згідно (ст. 171 ч.ч. 2, 3 СК України) дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору про позбавлення батьківських прав, хоча й не зобов`язаний врахувати думку дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Суд ставив на обговорення учасників справи питання щодо забезпечення дитині можливості висловити в судовому засіданні думку щодо спору між батьками. Однак, позиції сторін зводилися до того, що такої можливості не має, через інвалідність дитини, що врешті підтверджено матеріалами справи.
Статтею 150 СК України, передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно частини 4 статті 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
За змістом пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У пункті 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" вказано, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо.
В абзаці 2 п. 16 тієї ж Постанови визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінки. У своєму рішення (справа "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року) суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.
Відповідно до ст. 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.
Законодавцем передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 Сімейного кодексу України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.
Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.
Положеннями ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 (провадження № 61-1344св20) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 11 серпня 2021 року у справі № 621/492/20 та від 12 травня 2021 року у справі № 689/551/20-ц.
Пунктами 1, 3 статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Відповідно до 6 принципу Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, у випадку такої можливості, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків і, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та духовного і матеріального забезпечення.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька, матері спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17.
Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).
Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.
З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , вбачається, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 .
Мати, батько може бути позбавлено батьківських прав тільки з вичерпного переліку підстав, визначених частиною першою статті 164 СК України, зокрема, якщо відповідний із батьків ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (ст. 164 ч. 1 п. 2). При розгляді судом спору щодо позбавлення батьківських прав орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим (ст. 19 ч.ч. 4-6 СК України). Тобто, висновок органу опіки та піклування не є абсолютним. Передбачається, що такий висновок повинен бути обґрунтованим, об`єктивним, умотивованим, враховувати істотні для справи обставини.
Повною мірою вищезгаданий висновок органу опіки та піклування цим вимогам не відповідає, його не можна визнати всебічним, об`єктивним щодо суттєвих обставин, які пов`язуються з позбавленням відповідача батьківських прав щодо сина. Висновок відображає по суті однобічну позицію, яку представила позивачка, та в ньому не враховано обставин того, що відсутність будь-яких доказів щодо умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків в тому числі матеріального утримання дитини. Також не врахованого того, що батько проживає окремо від дитини та його перебування за межами України не є ухиленням від виконання ним батьківських обов`язків, і попри те, що наведені у висновку факти та обставини самі по собі мали місце, вони не оцінювалися в контексті дійсних взаємовідносин батька та дитини та реальних дій (бездіяльності, поведінки) батька, тоді як ці обставини впливають на суть, мають істотне значення для правильного, законного і обґрунтованого висновку з чутливого сімейного питання.
Разом з цим, зазначений висновок органу опіки та піклування, його зміст про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, суд вважає недостатньо обґрунтованим та поверхневим, у ньому не наведено підстав та аргументів, які б вказували на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Натомість, зазначений висновок фактично обґрунтований тим, щоб позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки він матеріально не допомагає, не спілкується з дитиною. Разом з цим, у вказаному висновку зазначено, що ОСОБА_1 заперечила проти можливості врегулювання спору, зазначивши, що відповідні наміри з боку батька з`явилися після ініціювання питання про позбавлення його батьківських прав.
Тобто, такий висновок не містить обставин, які б вказували на наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 164 СК України, для застосування відносно батька такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.
Вказаний висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивачки, матері дитини та наданих нею документах та не доводить неможливості збереження відносин між дитиною і батьком.
При цьому висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), має рекомендаційний характер, та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних в матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.
Не активність або певна бездіяльність ОСОБА_2 , як батька з урахуванням наведеного вище є недостатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав.
Відсутність емоційного зв`язку між членами родини, що може бути результатом відсутності сталого спілкування чи різних світоглядів, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.
Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року в справі № 753/9433/17, провадження № 61-3462св20.
У позовній заяві позивачка не обґрунтувала в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , батьківських прав та не надала беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька.
Необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
Позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав батька щодо дитини, є крайнім заходом впливу, на нього як на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, і така вимога не була доведена в належний процесуальний спосіб. На думку суду, з урахуванням встановленого в справі та за наявних умов позбавлення батька батьківських прав щодо сина наразі суперечило б інтересам дитини, було б передчасним, оскільки можливість належного врегулювання сторонами своїх відносин, пов`язаних із виконанням батьківських обов`язків, не можна вважати втраченою. Так само не є втраченою можливість врегулювання й інших питань, що стосуються інтересів спільної дитини сторін.
Обставини, на які посилалася позивачка, не є достатніми і безумовними підставами для задоволення позову, що розглядається. Водночас відмова в даному позові не звільняє відповідача від обов`язку брати належну участь у вихованні та утриманні дитини. Суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність зміни свого ставлення до виховання дитини та про необхідність у повній мірі і належним чином виконувати батьківські обов`язки, які випливають як із закону, так і моральних засад суспільства. Водночас суд зауважує також фактичну бездіяльність і пасивність матері дитини в певних істотних питаннях щодо забезпечення її інтересів у частині матеріального забезпечення, яка пов`язується з відмовою від отримання матеріальної допомоги наданої батьком на утримання сина всупереч рішенню комісії з питань захисту прав дитини. За недосягнення згоди та за наявності для того підстав сторони не позбавлені права вирішувати відповідний спір, в т.ч., і про позбавлення батьківських прав, у судовому порядку.
Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, приймаючи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, які не виконують батьківських обов`язків, суд приходить до висновку про передчасність прийняття такого рішення і надання можливості відповідачу змінити ставлення до виховання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, необхідно попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування за місцем проживання дитини контроль за виконанням нею батьківських обов`язків.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як у задоволенні позову відмовлено то, у відповідності до норм ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати залишаються за позивачкою.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України на підставі ст.ст. 150, 155, 164, 165, СК України, суд,
У Х В А Л И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області та залучений до участі у справі у порядку ст. 56 ЦПК України, як орган опіки та піклування, виконавчий комітет Солотвинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області про позбавлення батьківських прав – відмовити повністю.
Попередити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Покласти на орган опіки і піклування Виконавчого комітету Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області, контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрованим за адресою АДРЕСА_2 , щодо дитини сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 .
Понесені позивачкою ОСОБА_1 судові витрати, слід покласти на позивачку ОСОБА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Солотвинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області, код ЄДРПОУ 44107211, адреса: селище Солотвино, вул. Емінеску, 8, Тячівського району, Закарпатської області.
Залучений до участі у справі у порядку ст. 56 ЦПК України, як орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Солотвинської селищної ради Тячівського району, Закарпатської області, код ЄДРПОУ 35795853, розташований за адресою 90575, Україна, Тячівський р-н, Закарпатська обл., селище міського типу Солотвино, вулиця Харківська, будинок 1.
Дата складення повного судового рішення – 23 липня 2026 року.

Головуючий  М.М. Бряник