Справа №587/4164/25
Номер провадження 22-ц/816/2565/26
Категорія - 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Нестеренка М.В. (суддя-доповідач), суддів: Сидоренко А.П., Щербаченко М.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , адвоката Мовчана Романа Анатолійовича,
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2026 року, ухвалене у м. Суми, у складі судді Корольової К.А.,
у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції 

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і свої позовні вимоги мотивує тим, що 23.03.2021 року між відповідачем та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №4170336, згідно з умовами якого відповідачка отримала 15 000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів повернення кредиту та сплати комісії і процентів відповідачкою не було внесено. 02.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року. Сума заборгованості відповідачки становить 57 774,34 грн., відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 року, з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12 739 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 42 785,34 грн, прострочена заборгованість за комісією за видачу кредиту - 2250 грн.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2026 року задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором №4170336 від 23.03.2021 року у розмірі 55 524 грн 34 коп., з них: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 12 739 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 42 785,34 грн, а також судовий збір у сумі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу в розмірі 8000 грн 00 коп.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що 23 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4170336, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 15 000 грн. Факт отримання відповідачем кредитних коштів підтверджено відповіддю АТ «ОТП Банк» від 15 травня 2026 року про зарахування 23 березня 2021 року на її картковий рахунок 15 000 грн. 
Суд також установив, що відповідач належним чином свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, оскільки відповідно до графіка сплати кредитних коштів не здійснила повернення кредиту та сплату процентів і комісії. При цьому 02 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, у зв`язку з чим до позивача перейшло право вимоги до відповідача. Розмір заборгованості, визначений відповідно до витягу з реєстру боржників, становив 57 774,34 грн, з яких 12 739 грн - заборгованість за тілом кредиту та 42 785,34 грн - заборгованість за процентами. 
Застосувавши положення статей 207, 526, 626, 628, 638, 1048, 1049, 1054, 1055 ЦК України, суд дійшов висновку про укладення між сторонами кредитного договору та виникнення у відповідача обов`язку повернути отримані кредитні кошти і сплатити проценти. Враховуючи, що фактично отримані відповідачем кошти не повернуті, суд визнав вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами обґрунтованими.
Водночас суд першої інстанції відмовив у стягненні 2 250 грн комісії за надання кредиту, оскільки кредитним договором не визначено конкретної додаткової послуги, яка надається позичальнику за окрему плату, а зазначена комісія фактично встановлена за дії кредитодавця, що становлять сутність кредитних правовідносин та є його обов`язком.
Ураховуючи наведене, суд частково задовольнив позов та стягнув із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 55 524,34 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 12 739 грн - заборгованість за кредитом та 42 785,34 грн - заборгованість за процентами, а також 2 422,40 грн судового збору та 8 000 грн витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про отримання відповідачем кредитних коштів та укладення між сторонами кредитного договору, оскільки позивачем, всупереч вимогам ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин. Апелянт зазначає, що відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним за умови досягнення сторонами згоди з усіх істотних умов, тоді як доказів погодження таких умов у справі немає.
Також апелянт посилається на недодержання письмової форми кредитного договору, зазначаючи, що відповідно до статей 1054, 1055, 207 ЦК України кредитний договір має бути укладений у письмовій формі, а правочин повинен бути підписаний його сторонами. При цьому, на думку апелянта, позивач не довів належного укладення такого договору та передачі відповідачеві його примірника.
Зазначає, що істотні умови договору визначаються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», однак позивач не довів погодження відповідачем усіх передбачених законом умов кредитування. Окремо апелянт звертає увагу на те, що позивач нараховує проценти за користування кредитом, однак не посилається на конкретний пункт договору, яким встановлено їх розмір та порядок нарахування.
Апелянт також стверджує, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач, підписуючи заяву, ознайомилася та погодилася з умовами щодо сплати процентів, пені, штрафів та інших платежів, а також що відповідні умови взагалі діяли на момент отримання кредитних коштів. У зв`язку з цим посилається на положення статей 1048, 1049, 1050, 551 ЦК України щодо договірних процентів та неустойки.
Крім того, апелянт вважає, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення про договір приєднання, передбачені статтею 634 ЦК України, оскільки умови та правила надання банківських послуг могли неодноразово змінюватися, а тому кредитор мав можливість надати до суду будь-яку редакцію таких умов. На підтвердження своєї позиції апелянт посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відповідно до якого сам факт розміщення кредитором умов на вебсайті без доведення того, з якою саме редакцією умов був ознайомлений та погодився споживач, не підтверджує погодження відповідних умов договору.
Також апелянт посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо принципу правової визначеності та передбачуваності судових рішень, положення Керівних принципів ООН щодо захисту інтересів споживачів, а також висновок Конституційного Суду України щодо необхідності особливого захисту споживача як слабшої сторони у кредитних правовідносинах.
Отже, апелянт вважає, що позивач посилається на неукладений кредитний договір та не надав належних доказів на підтвердження обставин, на які посилається як на підставу позовних вимог, у зв`язку з чим позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Позивач у відзиві заперечує проти апеляційної скарги та зазначає, що кредитний договір належним чином укладений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, а факт перерахування відповідачці 15 000 грн підтверджений банком. Вважає наданий розрахунок заборгованості обґрунтованим, а нарахування процентів, у тому числі за період пролонгації, — таким, що відповідає погодженим умовам договору. Зазначає, що відповідачка не надала доказів на спростування факту отримання кредиту та розміру заборгованості.
04 серпня 2026 року до апеляційного суду від представника відповідачки — адвоката Мовчана Р.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив, які апеляційний суд залишає без розгляду, оскільки подання такої заяви нормами ЦПК України не передбачено, а за своїм змістом вона фактично є доповненням доводів апеляційної скарги, поданим поза межами строку на апеляційне оскарження.

Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Судом встановлено, що 23 березня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до ТОВ «Мілоан» із анкетою-заявою на отримання кредиту № 4170336, відповідно до якої погодила отримання кредиту у розмірі 15 000,00 грн строком на 15 днів, із датою повернення 07 квітня 2021 року. У заяві визначено, зокрема, комісію за надання кредиту у розмірі 2 250,00 грн, проценти за користування кредитом – 1,70 % за кожен день користування кредитом, а загальну суму до повернення – 21 075,00 грн (а.с. 13). 
З матеріалів справи вбачається, що 23 березня 2021 року кредитну заявку відповідача було опрацьовано, здійснено перевірку у бюро кредитних історій та скоринг, за результатами яких погоджено кредит у сумі 15 000,00 грн строком на 15 днів, із комісією за надання кредиту 15 % одноразово та процентною ставкою 1,70 % за кожен день користування кредитом (а.с.13 зв. ст.). 
23 березня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит № 4170336 (індивідуальна частина) (а.с.7-10).
Відповідно до п. 1.1 договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику на визначений договором строк грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, встановленій п. 1.2 договору, а позичальник – повернути кредит, сплатити комісію за його надання та проценти за користування кредитом у строк і на умовах, визначених договором. Кредит надавався з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних із підприємницькою, незалежною професійною діяльністю чи виконанням обов`язків найманого працівника. Тип кредиту – кредит. 
Згідно з п. 1.2 договору сума (загальний розмір) кредиту становила 15 000,00 грн, у валюті – українська гривня. Відповідно до п. 1.3 договору кредит надавався строком на 15 днів, починаючи з 23 березня 2021 року. За п. 1.4 договору строк (дата) повернення кредиту та сплати комісії за надання кредиту і процентів за користування кредитом визначено 07 квітня 2021 року. 
Відповідно до п. 1.5 договору загальні витрати позичальника за кредитом, що включали загальну суму зборів, платежів та інших витрат, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у тому числі проценти за користування кредитом та комісію, становили 6 075,00 грн, що відповідало 986,00 відсоткам річних в орієнтовному розрахунку. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, яка включала суму кредиту та загальні витрати за кредитом, становила 21 075,00 грн. При цьому сторони виходили з припущення, що кредит буде отримано в день укладення договору, строк кредитування залишатиметься незмінним, а зобов`язання виконуватимуться у встановлені договором строки. 
За п.п. 1.5.1 договору комісія за надання кредиту становила 2 250,00 грн, що нараховувалася одноразово за ставкою 15,00 відсотків від суми кредиту. За п.п. 1.5.2 договору проценти за користування кредитом становили 3 825,00 грн та нараховувалися за ставкою 1,70 відсотка від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. 
Відповідно до п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становила 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Згідно з п. 1.7 договору тип процентної ставки визначено як фіксований, а особливості її нарахування встановлено п.п. 2.2.2–2.3 договору. 
За п. 2.1 договору кредитні кошти надавалися позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з п. 2.2.1 договору позичальник зобов`язався сплатити кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, визначених п.п. 1.5.1–1.5.2 договору, у строк, установлений п. 1.4 договору, а у випадку продовження строку кредитування – не пізніше дати закінчення відповідного періоду продовження. 
Пунктом 2.2.2 договору передбачено нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом на залишок фактичної заборгованості за кожен день користування кредитними коштами по дату закінчення строку кредитування, з урахуванням передбачених договором особливостей. Пунктом 2.2.3 договору визначено порядок застосування стандартної (базової) процентної ставки після закінчення первісного строку кредитування або у разі продовження строку кредитування на стандартних умовах. 
Договором також передбачено можливість продовження строку кредитування (пролонгації). Згідно з п. 2.3.1.1 договору позичальник мав право продовжувати строк кредитування на пільгових умовах за наявності відповідної можливості, наданої кредитодавцем відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів (послуг), у тому числі за умови сплати комісії за управління та обслуговування кредиту. Максимальний розмір такої комісії залежав від строку продовження та становив: за 3 дні – до 3,00 %, за 7 днів – до 5,00 %, за 15 днів – до 10,00 % від поточного залишку кредиту. 
Відповідно до п. 2.3.1.2 договору позичальник міг збільшити строк кредитування на один день шляхом продовження користування кредитними коштами після закінчення строку кредитування, але загалом такий строк не міг перевищувати 60 днів. У разі пролонгації на стандартних умовах проценти нараховувалися за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору. Пунктом 2.3.2 договору визначено, що відповідні зміни умов кредитного договору внаслідок пролонгації є домовленістю сторін про зміну умов договору у зв`язку з відкладальними обставинами. 
Згідно з п. 2.4.1 договору позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити комісію за його надання та проценти за користування кредитом не пізніше строку, визначеного п. 1.4 договору, а у випадку пролонгації – не пізніше дати завершення відповідного періоду продовження. За п. 2.4.2 договору, якщо на дату закінчення строку кредитування існували будь-які боргові зобов`язання позичальника, така заборгованість мала бути сплачена одночасно з поверненням кредиту. 
Пунктом 2.4.3 договору передбачено право кредитодавця, з метою забезпечення належного та своєчасного виконання зобов`язань позичальника, ініціювати списання коштів з рахунків позичальника у випадках та порядку, передбачених договором і законодавством.
Відповідно до п. 2.4.4 договору позичальник мав право достроково повернути кредит у повному обсязі або частково. 
За п. 4.1 договору у разі прострочення позичальником зобов`язань з повернення кредиту та/або сплати процентів чи інших платежів кредитодавець мав право вимагати сплати пені у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми невиконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення, але не більше 15 відсотків суми простроченого платежу. При цьому сукупна сума неустойки не могла перевищувати 50 відсотків загальної суми кредиту. Пунктом 4.2 договору передбачено право кредитодавця у разі прострочення нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 договору, у порядку, встановленому договором. 
Відповідно до п. 6.1 договору договір укладався в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства, доступному через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток. За п. 6.2 договору прийняття позичальником пропозиції про укладення кредитного договору (акцепт) здійснювалося шляхом направлення товариству електронного повідомлення із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилався на мобільний номер телефону позичальника. 
Згідно з п. 6.3 договору позичальник, приймаючи пропозицію товариства, погоджувався з усіма додатками та невід`ємними частинами договору, у тому числі Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів. Пунктами 6.4, 6.5 договору передбачено, що укладення кредитного договору в електронній формі є юридично еквівалентним отриманню кредитодавцем договору, підписаного власноручним підписом позичальника, а сам договір прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Відповідно до п. 7.1 договору договір, укладений з Правил та індивідуальної частини (з додатками № 1 та № 2), набував чинності з моменту його укладення в електронній формі, а строк його дії охоплював період від моменту укладення до повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони погодили, що повне виконання зобов`язань має відбутися не пізніше дати, визначеної п. 1.4 договору, з урахуванням положень щодо пролонгації. 
Додатком № 1 до договору - Графіком платежів визначено, що станом на встановлену договором дату платежу 07 квітня 2021 року до сплати підлягали: 15 000,00 грн - кредит, 2 250,00 грн - комісія за надання кредиту, 3 825,00 грн - проценти, усього 21 075,00 грн (а.с.11). 
Також у матеріалах міститься довідка ТОВ «Мілоан» від 12 червня 2025 року, адресована ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», якою підтверджено, що договір про споживчий кредит № 4170336 від 23 березня 2021 року був ідентифікований ТОВ «Мілоан», а акцепт договору позичальником підписаний із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У довідці зазначено одноразовий ідентифікатор W77031, дату і час його відправлення – 23 березня 2021 року о 17:48, а також номер телефону, на який його було надіслано (а.с.12 зв. ст.).
Факт перерахування кредитних коштів підтверджується платіжним дорученням № 42200319 від 23 березня 2021 року, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» перерахувало на користь ОСОБА_1 15 000,00 грн. У призначенні платежу зазначено: «Кошти згідно договору 4170336». Отримувачем коштів вказана ОСОБА_1 , а кошти перераховано на картковий рахунок (а.с.14).
До матеріалів справи долучено відомість про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 4170336, у якій відображено нарахування комісії за оформлення кредиту у розмірі 2 250,00 грн, видачу кредиту 15 000,00 грн, щоденні нарахування процентів за ставкою, передбаченою п. 1.5.2 договору, а також подальші платежі позичальника та нарахування процентів за стандартною ставкою відповідно до п. 1.6 договору (а.с.14 зв.ст.-15).
Зокрема, з відомості вбачається, що 07 квітня 2021 року здійснювалися платежі за процентами, комісією за пролонгацію та тілом кредиту; у подальшому також відображено пролонгації та часткове погашення кредиту. Починаючи з 28 квітня 2021 року, у відомості зазначено нарахування процентів відповідно до п. 1.6 договору у розмірі 636,95 грн за день.
Крім того, надано витяг з особового рахунку за кредитним договором № 4170336 від 23 березня 2021 року, згідно з яким станом на 24 липня 2025 року загальна заборгованість перед ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» становила 57 774,34 грн, з яких 12 739,00 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 2 250,00 грн - заборгованість за комісією та 42 785,34 грн - прострочена заборгованість за процентами. Строкова заборгованість за кредитом, комісією та процентами зазначена у розмірі 0,00 грн. У документі також зазначено, що заборгованість не погашена (а.с.15 зв.ст.). 
02 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 73-МЛ, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами (а.с.16-20).
На виконання зазначеного договору 02 липня 2021 року складено акт приймання-передачі Реєстру боржників, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло Реєстр боржників, до якого було включено 7 547 боржників, із загальною сумою заборгованості за переданими вимогами 136 998 863,69 грн (а.с.24).
Виконання ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» зобов`язань щодо оплати за набуті права вимоги підтверджується платіжною інструкцією № 33394 від 02 липня 2021 року, відповідно до якої ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перерахувало на користь ТОВ «Мілоан» грошові кошти у розмірі 4 000 000,00 грн. У призначенні платежу зазначено: «Оплата комісії за придбання (відступлення) Прав Вимоги згідно п.7.1 Договору відступлення права вимоги №73-МЛ від 02.07.2021 р. Без ПДВ» (а.с.24 зв.ст.).
Згідно з витягом з Реєстру боржників від 15 липня 2025 року, до Реєстру включено ОСОБА_1 за кредитним договором № 4170336 від 23 березня 2021 року, за яким зазначено суму виданого кредиту 15 000,00 грн та заборгованість у розмірі 57 774,34 грн, з яких 12 739,00 грн – тіло кредиту, 42 785,34 грн – проценти та 2 250,00 грн – комісія (а.с.25).
15 липня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» направило ОСОБА_1 претензію, у якій повідомило про набуття права вимоги за кредитним договором № 4170336 та наявність заборгованості у розмірі 57 774,34 грн, а також вимагало протягом трьох днів погасити зазначену заборгованість (а.с.25 зв.ст.).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до положень статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів
Законом України «Про електронну комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
У цій справі судом встановлено, що 23.03.2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про споживчий кредит № 4170336, відповідно до умов якого кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 15 000 грн строком на 15 днів, а позичальник - повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування ним. Матеріали справи містять текст зазначеного договору, який визначає його істотні умови, права та обов`язки сторін, порядок надання кредиту, його повернення, нарахування процентів, а також умови продовження строку кредитування.
Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).
За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Наведене дає підстави для висновку, що кредитний договір є обов`язковим для виконання його сторонами з моменту досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов та належного оформлення такого договору. При цьому позичальник зобов`язаний повернути отримані кредитні кошти та сплатити проценти у розмірі, порядку і на умовах, визначених договором, а кредитодавець має право вимагати належного виконання відповідних зобов`язань. Розмір процентів, порядок їх нарахування та сплати визначаються за домовленістю сторін і є складовою змісту кредитного договору.
У цій справі відповідно до умов кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом їх переказу на картковий рахунок позичальника у сумі 15 000 грн строком на 15 днів, а позичальник, у свою чергу, зобов`язався не пізніше 07.04.2021 року повернути кредит, сплатити комісію за його надання у розмірі 2250 грн та проценти за користування кредитом у розмірі 3825 грн, які протягом первісного строку кредитування нараховуються за ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за договором становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом та застосовується у випадках і порядку, визначених пунктами 2.2.3, 2.3 договору.
Договором також передбачено можливість продовження строку кредитування як на пільгових умовах, так і на стандартних (базових) умовах. При цьому у разі пролонгації на пільгових умовах проценти продовжують нараховуватися за ставкою, визначеною пунктом 1.5.2 договору, тоді як при пролонгації на стандартних (базових) умовах - за стандартною (базовою) процентною ставкою, визначеною пунктом 1.6 договору. Після спливу строку кредитування з урахуванням усіх пролонгацій нарахування процентів за користування кредитом припиняється.
Отже, умовами кредитного договору сторони визначили як розмір основного грошового зобов`язання позичальника, так і порядок, строки та умови нарахування процентів за користування кредитом залежно від строку користування кредитними коштами та способу продовження строку кредитування.
За змістом статей 526, 629 ЦК України укладений сторонами договір є обов`язковим для виконання, а кожна із сторін зобов`язана належним чином виконувати прийняті на себе договірні зобов`язання відповідно до його умов.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із доведеності укладення 23 березня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 кредитного договору № 4170336, отримання відповідачем кредиту в розмірі 15 000 грн та неналежного виконання нею зобов`язань щодо його повернення і сплати процентів. З огляду на відступлення 02 липня 2021 року права вимоги за договором № 73-МЛ до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» суд визнав обґрунтованими вимоги про стягнення 12 739 грн заборгованості за тілом кредиту та 42 785,34 грн процентів.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо укладення між сторонами кредитного договору, підтвердження перерахування кредитних коштів відповідачці та виникнення у неї обов`язку повернути отримані кредитні кошти і сплатити проценти. 
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13, за цим стандартом висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Аналогічний підхід до допустимості стандарту «балансу ймовірностей» у цивільних справах визнає і Європейський суд з прав людини (рішення від 15 листопада 2007 року у справі «Бендерський проти України», заява № 22750/02).
У даному контексті підлягає застосуванню концепція «негативного доказу»: певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує, оскільки інакше принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13).
Крім того, за приписами частин першої-другої статті 614 ЦК України, відсутність своєї вини у порушенні зобов`язання доводить саме особа, яка його порушила. Відповідачка, не надавши доказів повернення коштів, не спростувала презумпцію своєї вини у виникненні заборгованості.
У постанові Верховного Суду від 06 квітня 2026 року у справі №368/1257/21 зазначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України). Разом із цим, поряд із вимогою в правовідношенні існує й заперечення. Заперечення - це своєрідна субправомочність особи, яка бере участь у відповідному правовідношенні, заявити про те, що така особа з певної причини не є зобов`язана перед суб`єктом вимоги. Щонайменше можна вести мову про кілька видів заперечення: заперечення ipso iure та ексцепцію. Заперечення ipso iure стосується необґрунтованості вимоги іншої особи (наприклад, заперечення про нікчемність правочину) і таке заперечення може застосуватися навіть без посилання сторони. Ексцепція ж стосується обґрунтованої вимоги іншої особи (зокрема, заперечення про позовну давність). У такому разі потрібна заява особи, щоб застосувати ексцепцію. Стаття 1051 ЦК України хоча й має назву про оспорювання договору позики, проте про жодне оспорювання в традиційному його розумінні як оспорюваного правочину не йдеться. Заперечення позичальника, що грошові кошти насправді
не були одержані ним від позикодавця відбувається в порядку обґрунтованого заперечення іншої сторони правочину. Заперечення про те, що грошові кошти насправді не були одержані ним від позикодавця не піддається позовній давності, як і більшість інших заперечень. Це означає, що коли б позикодавець не подав позов до позичальника, останній завжди може заперечити про відсутність боргу. Тягар доведення того, що грошові кошти насправді не були одержані позичальником від позикодавця лежить на позичальнику, який за допомогою обґрунтованого заперечення (ексцепції) заперечує проти позову.
Колегія суддів вважає, що ця правова позиція застосовна до правовідносин, що є предметом розгляду у цій справі.
У справі, що переглядається, ТОВ «Мілоан» виконало взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 15 000 грн шляхом їх перерахування на картковий рахунок позичальника, що підтверджується платіжним дорученням № 42200319 від 23.03.2021 року із призначенням платежу «Кошти згідно договору 4170336».
Водночас відповідач не довела належними та допустимими доказами, що кредитні кошти нею фактично не отримувалися, або що вони були отримані у меншому розмірі, ніж зазначено у кредитному договорі та платіжному дорученні. Так само матеріали справи не містять доказів звернення відповідачки до кредитодавця із запереченнями щодо неперерахування кредитних коштів, використання її персональних даних третіми особами чи укладення кредитного договору без її волевиявлення.
За таких обставин надані позивачем докази у своїй сукупності є достатніми та більш вірогідними, ніж протилежне твердження про невиконання кредитодавцем свого обов`язку щодо надання кредитних коштів. 
Отже, колегія суддів доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено належне виконання ТОВ «Мілоан» свого обов`язку щодо надання відповідачу кредитних коштів у сумі 15 000 грн, а тому висновок суду першої інстанції про доведеність цієї обставини відповідає встановленим у справі фактичним обставинам та наявним доказам.
Також із наданих позивачем відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що на виконання умов кредитного договору від 23 березня 2021 року ТОВ «Мілоан» 23 березня 2021 року надало відповідачу кредитні кошти у сумі 15 000 грн та одноразово нарахувало комісію за надання кредиту у розмірі 2250 грн. Водночас проценти за користування кредитом нараховувалися щоденно відповідно до умов кредитного договору: з 24 березня 2021 року по 27 квітня 2021 року - за процентною ставкою 1,70 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.5.2 договору), а починаючи з 28 квітня 2021 року, у зв`язку з продовженням строку користування кредитом на стандартних (базових) умовах, - за процентною ставкою 5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом відповідно до пункту 1.6 та підпункту 2.3.1.2 договору. Нарахування процентів здійснювалося до 26 червня 2021 року включно. Пеня та штрафні санкції не нараховувались.
Із матеріалів справи також вбачається, що 02 липня 2021 року між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (Новий Кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги № 73-МЛ, за умовами якого Кредитор відступив Новому Кредитору права грошової вимоги до боржників, пов`язані з наданими Кредитором Боржникам кредитами у відповідності до укладених кредитних договорів, погашення Боржниками заборгованості за якими не відбулося у строк з тих чи інших причин. Внаслідок відступлення Портфеля заборгованості за цим договором, Новий Кредитор заміняє Кредитора у кредитних договорах, що входять до Портфеля заборгованості та відповідно вказані у Реєстрі Боржників, та набуває прав грошових вимог Кредитора за цими Кредитними договорами, включаючи право вимагати від Боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань Боржників за кредитними договорами.
На підтвердження виконання умов договору відступлення прав вимоги позивач також надав платіжну інструкцію, яка підтверджує здійснення ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» фінансування на користь ТОВ «Мілоан» із призначенням платежу «Оплата компенсації за придбання (відступлення) права вимоги згідно п. 7.1 Договору відступлення права вимоги № 73-МЛ від 02.07.2021 р. Без ПДВ», що свідчить про виконання Новим Кредитором свого обов`язку з оплати відступлених прав вимоги.
Відповідно до частини першої статті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.
Згідно зі статтею 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. 
У цій справі наданими позивачем доказами підтверджується перехід до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» права грошової вимоги за договором споживчого кредиту № 4170336 від 23 березня 2021 року, у зв`язку з чим саме позивач набув статусу кредитора у спірному зобов`язанні та права на звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості.
При цьому відповідач не подав суду жодних належних і допустимих доказів на спростування факту укладення кредитного договору, отримання кредитних коштів, правильності здійсненого позивачем розрахунку або погашення заборгованості повністю чи частково. Самі лише заперечення щодо достатності поданих позивачем доказів за встановлених у справі обставин не спростовують доведеності заявлених позовних вимог.
Отже матеріалами справи підтверджуються як факт укладення між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 договору про споживчий кредит № 4170336 від 23 березня 2021 року, так і факт належного виконання первісним кредитором свого обов`язку щодо надання відповідачці кредитних коштів у сумі 15 000 грн. Також наданими доказами підтверджується перехід права вимоги за цим договором до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги №73-МЛ.
Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 2 250 грн.
Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» допускає можливість встановлення кредитодавцем у договорі комісії за надання, обслуговування чи повернення кредиту, однак така комісія повинна бути пов`язана з конкретними додатковими або супутніми послугами кредитодавця, які надаються споживачу.
Разом із тим, укладений між сторонами договір про споживчий кредит № 4170336 передбачає лише обов`язок позичальника сплатити одноразову комісію за надання кредиту у розмірі 2250 грн, однак не визначає, за які саме додаткові чи супутні послуги кредитодавця вона встановлена. Договором не конкретизовано зміст такої комісії, не наведено переліку відповідних послуг, які надаються позичальнику, а також не визначено, які саме дії кредитодавця є зустрічним наданням за її сплату.
Якщо у кредитному договорі кредитодавець не зазначив та не довів існування переліку додаткових чи супутніх послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням або поверненням кредиту, за які встановлена відповідна комісія, положення такого договору щодо обов`язку споживача сплачувати цю комісію є нікчемними відповідно до частин першої, другої статті 11 та частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Такий правовий висновок викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача комісії за надання кредиту у розмірі 2250 грн.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про недоведеність укладення кредитного договору, погодження його істотних умов, отримання відповідачем кредитних коштів та безпідставність нарахування процентів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (частина 1 статті 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина 1 статті 375 ЦПК України).
За результатами апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права, і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає. 
Таким чином, апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Висновки суду щодо судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 та 2 статті 141 ЦПК України).
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для відшкодування заявнику апеляційної скарги судових витрат зі сплати судового збору за її подання відсутні.
Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана її представником адвокатом Мовчаном Романом Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 03 червня 2026 рокузалишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - | М.В. Нестеренко

Судді: А.П. Сидоренко 

М.В. Щербаченко