П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року м. Київ

Справа № 759/9371/25
Провадження: № 22-ц/824/12042/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т.О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В.А., 
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Реутової Євгенії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2026 року, постановлену під головуванням судді Сенька М. Ф.,
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року  ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів з  ОСОБА_3 на утримання спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 05.05.2025 року та до досягнення старшою дитиною повноліття та судових витрат.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 травня 2025 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2026 року залишено без розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Святошинського районного суду міста Києва від 27 червня 2026 року.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Реутова Є. С. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено про те, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.
Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про пропуск відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вручення ОСОБА_1 копії заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року.
Вказує, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи та не отримував копії заочного рішення, а про його існування дізнався лише після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та судової справи, у зв`язку з чим звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення та клопотанням про поновлення строку на її подання.
Зазначає, що сам по собі факт звернення відповідача зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні та подання ним позову про зменшення розміру аліментів не може свідчити про належне вручення відповідачу копії заочного рішення, його обізнаність про зміст такого рішення або про фактичне визнання ним заочного рішення суду.
Крім того, вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про зловживання відповідачем процесуальними правами, оскільки звернення особи зі скаргою на дії державного виконавця, позовом про зменшення розміру аліментів та заявою про перегляд заочного рішення є реалізацією передбаченого законом права на судовий захист та саме по собі не може свідчити про недобросовісну процесуальну поведінку.
Посилаючись на наведені обставини, просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2026 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 13 травня 2026 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засідання адвокат Реутова Є. С. в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності. 
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Залишаючи заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що заявником пропущено встановлений законом строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, а наведені ним причини такого пропуску не є поважними.
Суд першої інстанції зазначив, що з матеріалів справи та процесуальної поведінки відповідача вбачається його обізнаність про існування заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року.
На підтвердження такого висновку суд послався на те, що 27 січня 2026 року до його провадження надійшла скарга представника відповідача, адвоката Тарасенко І.В. на дії та бездіяльність державного виконавця Васильківського ВДВС в Обухівському районі Київської області у виконавчому провадженні № 79016767, відкритому на виконання зазначеного заочного рішення. Крім того, судом було встановлено, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, предметом якої були аліменти, стягнуті саме заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року.
На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач був обізнаний про існування заочного рішення суду та фактично визнав його, а тому доводи заявника про поважність причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення є необґрунтованими.
Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії відповідача, пов`язані із зверненням до суду зі скаргою на дії державного виконавця, поданням позову про зменшення розміру аліментів та заяви про перегляд заочного рішення, містять ознаки зловживання процесуальними правами та спрямовані на затягування виконання судового рішення.
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частини перша-третя статті 12 ЦПК України).
Заочним розглядом справи є специфічна процедура розгляду цивільної справи та її вирішення за відсутності відповідача.
Водночас, суть та мета заочного розгляду справи, які полягають у своєчасному та ефективному вирішенні спору, не відрізняються від тих же складових загального позовного провадження. Наведене пояснюється тим, що питання проведення заочного розгляду справи виникає вже на стадії судового розгляду під час судового засідання у справах позовного провадження. Тобто за наявності передбачених законом умов фактично відбувається перехід із загального позовного провадження до заочного розгляду справи.
Законодавець передбачив, що заочне рішення підлягає скасуванню судом першої інстанції, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 288 ЦПК України).
Отже, ЦПК України встановлює можливість перегляду ухваленого місцевим судом заочного рішення цим же судом без необхідності звернення до апеляційного суду за умови, що причини, які зумовили неприйняття відповідачем участі у розгляді справи, визнані судом поважними, а докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 284 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (частини третя, четверта статті 284 ЦПК України).
Отже, законодавець встановив темпоральні обмеження для реалізації відповідачем права на перегляд заочного рішення.
Відповідно до вимог статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на сукупний аналіз статей 126, 284 ЦПК України заява про перегляд заочного рішення підлягає залишенню без розгляду у разі, якщо подана поза межами встановленого процесуальним законом строку, а причини пропуску строку визнані судом неповажними.
Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди пріоритетність мають надавати дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.
Зокрема, ЄСПЛ у справах «Світлана Науменко проти України», «Трегубенко проти України», «Желтяков проти України» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень як у порядку нагляду, так і у зв`язку з нововиявленими обставинами національні суди мають забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.
Загалом згідно з практикою ЄСПЛ при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (справи «Волчлі проти Франції», «ТОВ «Фріда» проти України»).
Отже, встановлений частиною другою статті 284 ЦПК України строк на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення є одним з інструментів забезпечення принципу правової визначеності, адже право відповідача на доступ до суду апеляційної інстанції при заочному розгляді справи місцевим судом не є абсолютним та забезпечується за умови дотримання ним порядку та строку звернення до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення.
У постанові від 12 червня 2024 року у справі №756/11081/20 Велика Палата Верховного Суду, відступаючи від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, зробила такі висновки щодо застосування статей 126, 127 ЦПК України в сукупності зі статтями 284, 286, 287 цього Кодексу:
- передбачені частиною третьою статті 287 ЦПК України повноваження суду першої інстанції стосуються саме суті заяви про перегляд заочного рішення (зокрема, подання чи неподання відповідачем доказів по суті справи і доказів поважності неявки в судове засідання, на якому було ухвалене заочне рішення) і не застосовуються у ситуації пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення;
- оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявності підстав для його поновлення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не залишення її без задоволення.
Отже, Велика Палата Верховного Суду з огляду на здійснений нею відступ від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №214/5505/16, констатувала наявність у суду першої інстанції повноважень на залишення заяви про перегляд заочного рішення без розгляду з підстав пропуску відповідачем строку на звернення до суду та відсутності передумов для його поновлення судом.
Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам:
1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк;
2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк;
3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено;
4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 вказала, що суд може поновити особі процесуальний строк, якщо визнає причини його пропуску поважними. Водночас поважними причинами пропуску процесуального строку є причини, які унеможливлюють або ускладнюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась до суду з вимогою про вчинення процесуальної дії, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду, та підтверджені належними і допустимими доказами. Незнання про порушення своїх прав через байдужість або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Як убачається з матеріалів справи, заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 05 травня 2025 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.
Після набрання заочним рішенням законної сили воно було звернуте до примусового виконання, а Васильківським відділом державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області відкрито виконавче провадження № 79016767.
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, порушивши питання про поновлення строку на її подання, посилаючись на те, що про розгляд справи він не був обізнаний, копію заочного рішення не отримував, а тому був позбавлений можливості реалізувати своє право на судовий захист.
Залишаючи зазначену заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач був обізнаний про існування заочного рішення, оскільки звертався до суду зі скаргою на дії державного виконавця у виконавчому провадженні, відкритому на виконання заочного рішення, а також подавав позов про зменшення розміру аліментів, предметом якого були аліментні зобов`язання, встановлені цим рішенням.
Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до частин другої четвертої статті 284 ЦПК України перебіг строку на подання заяви про перегляд заочного рішення пов`язується саме з моментом вручення відповідачу повного тексту заочного рішення суду, а не з моментом його обізнаності про існування такого рішення чи вчинення ним інших процесуальних дій.
Проте, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вручення ОСОБА_1 копії заочного рішення Святошинського районного суду м. Києва від 27 червня 2025 року.
Зокрема, у матеріалах справи відсутнє рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу копії заочного рішення, а також інші належні докази отримання ним повного тексту зазначеного судового рішення.
За таких обставин, суд першої інстанції був позбавлений можливості встановити момент початку перебігу процесуального строку, передбаченого статтею 284 ЦПК України, та, відповідно, дійти обґрунтованого висновку про його пропуск.
Колегія суддів також вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що звернення відповідача зі скаргою на дії державного виконавця та з позовом про зменшення розміру аліментів свідчить про його обізнаність про зміст заочного рішення та фактичне його визнання.
Сам по собі факт реалізації особою передбачених законом процесуальних прав не може свідчити про отримання нею копії судового рішення, про визнання такого рішення чи про відмову від права на його перегляд у встановленому законом порядку.
Крім того, за відсутності доказів вручення відповідачу копії заочного рішення висновок суду першої інстанції про зловживання ОСОБА_1 процесуальними правами є передчасним та не ґрунтується на належних і допустимих доказах.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції передчасно визнав причини пропуску строку неповажними та безпідставно залишив заяву про перегляд заочного рішення без розгляду.
Отже, висновки суду першої інстанції про пропуск відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та наявність підстав для залишення такої заяви без розгляду не можна визнати обґрунтованими та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Тому апеляційна скарга адвоката Реутової Є. С. в інтересах ОСОБА_1  підлягає задоволенню.
Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З огляду на викладене колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена без повного з`ясування обставин, які мають значення для правильного вирішення питання щодо дотримання відповідачем строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Реутової Євгенії Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 травня 2026 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Повне судове рішення складено 08 липня 2026 року. 

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура