ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2026 р. | Справа № 520/4640/26

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Семененко М.О. , Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026, головуючий суддя І інстанції: Лук`яненко М.О., повний текст складено 04.05.26 по справі № 520/4640/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому просить суд: визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 та зобов`язати виплатити одноразову грошову винагороду у розмірі 1 000 000,00 гривень, надати довідки про відсутність адміністративних відповідальностей за військових правопорушень та дисциплінарних стягнень; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної Гвардії України надати: довідку про участь у зоні бойових дій з конкретним вказанням місць знаходження згідно наказів та журналів бойових дій ОСОБА_1 ; довідку про відсутність притягнень до адміністративної відповідальності за військові правопорушення ОСОБА_1 ; довідку про відсутність діючих дисциплінарних стягнень ОСОБА_1 ; дозволити негайне виконання рішення суду (у разі задоволення позовних вимог).
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги, а саме: визнати протиправною бездіяльність / відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті одноразової грошової винагороди в розмірі 1 000 000 (один мільйон) гривень згідно з постановою Кабінету Міністрів України №153 від 11.02.2025; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 зазначену винагороду; зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 НГУ (у разі, якщо необхідні довідки не надано) надати довідки про відсутність стягнень та про участь у бойових діях; альтернативно (у разі не витребування доказів) направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції для витребування доказів та повного з`ясування обставин.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції проігнорував клопотання позивача про витребування доказів та позбавив позивача можливості довести ключову обставину справи – факт безпосередньої участі в бойових діях. Вказує, що суд першої інстанції розмежував «участь у заходах із забезпечення оборони» та «безпосередню участь у бойових діях», не навівши чітких критеріїв такого розмежування. Стверджує, що перебування в районах ведення активних бойових дій ( АДРЕСА_1 ) та виконання бойових завдань за визначенням передбачає безпосередню участь у бойових діях. Звертає увагу, що в зоні бойових дій позивач отримав поранення 09.07.2025, що підтверджується медичними документами. Також зазначає, що позивач отримував грошову винагороду за Постановою №168, що підтверджено банківськими виписками про зарахування вказаних коштів. Зауважує, що абз. 2 та 4 п.4 Постанови №153, як в редакції Постанови №387 від 01.04.2025 (діяла в період з 08.04.2025 по 06.08.2025), так і в редакції Постанови №942 від 30.07.2025 (діє з 07.08.2025), встановлює 5 (п`ять) обов`язкових умов, в разі виконання яких військовослужбовцю може бути виплачена одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах в розмірі 1 000 000 млн. грн (диспозиція правової норми), а саме: приналежність військовослужбовця на дату виплати до певної категорії: особи рядового, сержантського і старшинського складу рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення; вік на дату прийняття або призову на військову службу до набрання чинності Постановою №153 (11.02.2025): до 25 років; факт прийняття або призову на військову службу під час воєнного стану, тобто після 24.02.2022, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64; фактичне проходження служби на дату звернення за вказаною виплатою; (абз.2 п.4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони за позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, шо за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025); (абз.2 п.4) - безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою (11.02.2025) у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон). Вважає, що має право на нарахування та виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 грн.
Військова частина НОМЕР_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 без змін. Зазначає, що відповідно до акту попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 , складеного Військовою частиною НОМЕР_3 від 07.04.2026 №613/20/6499 (вищим командуванням), попереджено про переплату на суму 983333,33 грн ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю притягнення до кримінальної відповідальності. Вказує, що у військової частини відсутні підстави для нарахування винагороди до 1 млн. гривень у зв`язку із відсутністю інформації щодо безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, та висновку вищого командування за фактом притягнення позивача ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності.
Військова частина НОМЕР_2 подала до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 без змін. Зазначає, що позивач проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 з 23.10.2019 до 22.04.2021, тобто, не під час воєнного стану, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX, а до його введення. У зв`язку з цим всі обставини, що мали місце під час проходження військової служби позивачем у Військовій частині НОМЕР_2 , не можуть бути враховані у якості підстави для виплати позивачу одноразової грошової винагороди відповідно до п.4 Постанови №153, а також відсутні підстави для витребування у Військової частини НОМЕР_2 відповідних документів, зазначених в ухвалі Другого апеляційного адміністративного суду від 08.06.2026.
Учасникам по даній справі було направлено судом апеляційної інстанції копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, у т.ч. копію апеляційної скарги.
Військовою частиною НОМЕР_1 та Військовою частиною НОМЕР_2 отримано копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження, що підтверджується наявним в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.
Разом з тим, працівниками УДППЗ «Укрпошта» повернуто поштові відправлення суду, які надсилались на адресу позивача, із відміткою «адресат відсутній» 
Відповідно до п.4 ч.6 ст.251 КАС України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 у разі відсутності адресата поштові відправлення повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику за закінченням встановленого строку зберігання.
Водночас до повноважень адміністративних судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб або місця проживання фізичних осіб – учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку з позначками «за закінченням терміну зберігання», «адресат вибув», «адресат відсутній» і т.п., з врахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання адміністративним судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення цим судом певних процесуальних дій.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.10.2018 у справі №821/818/16, від 16.12.2020 у справі №120/4080/19-а.
Отже, судом вжито необхідні заходи щодо повідомлення позивача про апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , є військовослужбовцем Збройних Сил України, має статус учасника бойових дій, з 23.10.2019 на підставі наказу командира Національної гвардії України (по стройовій частині) від 23.10.2019 №217 зарахований до списків особового складу Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України та 22.04.2021 позивача виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення відповідно до Указу Президента України від 24.02.2021 №71/2021.
З 26.05.2022 по теперішній час позивач проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_4 , переформованої у Військову частину НОМЕР_1 Збройних Сил України - ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_4 від 15.07.2025 №873 позивач 09.07.2025 під час виконання бойового завдання отримав поранення, а саме: ВП (09.07.25) вогнепальний перелом верхньої лівої кінцівки (відповідно до даних первинної медичної картки (ф. №001/о) №80 від 09.07.2025).
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 20.03.2026 №1170 у періоди з 07.12.2019 по 19.01.2020, з 24.01.2020 по 09.09.2020, з 22.09.2020 по 26.02.2021, з 01.03.2021 по 21.04.2021 позивач безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районі проведення операції об`єднаних сил ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".
Згідно довідки Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України від 11.02.2026 №1656/4106 у періоди з 29.06.2022 по 24.08.2022, з 09.09.2022 по 24.10.2022, з 01.12.2022 по 01.03.2025, з 07.03.2023 по 01.07.2023, з 09.07.2023 по 11.08.2024, з 01.11.2024 по 20.01.2025, з 05.02.2025 по 24.04.2025, з 02.05.2025 по 15.05.2025, з 29.06.2025 по 09.07.2025, з 27.11.2025 по 30.11.2025 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Харківській обл. Харківського р-ну Липецькій сільській ТГр, Донецькій обл. Бахмутського р-ну Бахмутській міській ТГр, Сумській обл. Сумського р-ну Білопіллській міській ТГр, Запорізькій обл. Пологівського р-ну Малинівській сільській ТГр, Харківській обл. Харківського р-ну Липецькій сільській ТГр, Харківській обл. Чугуївського р-ну Вовчанській міській ТГр.
20.02.2026 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 з рапортом про надання довідки про відсутність діючих дисциплінарних стягнень, довідки про відсутність притягнень до адміністративної відповідальності за військові правопорушення.
21.02.2026 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України з заявою про надання, зокрема, довідки про відсутність діючих дисциплінарних стягнень, довідки про відсутність притягнень до адміністративної відповідальності за військові правопорушення, довідки про неотримання під час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України 1000 000 грн згідно постанови КМУ №153.
Як зазначає позивач, відповіді на подані заяви Військової частини НОМЕР_1 та Військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України не надано.
Надалі, позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 з рапортом від 04.03.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Листом від 09.03.2026 №1656/6757 на рапорт позивача (вх.№1656/3389-в від 04.03.2025) щодо виплати одноразової грошової винагороди у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що станом на дату підготовки відповіді діючі дисциплінарні стягнення та випадки притягнення до адміністративної відповідальності за час проходження військової служби у Військовій частині НОМЕР_1 відсутні.
Відповідно до окремого доручення Міністерства оборони України №5601/уд від 26.09.2025 визначено, що для формування повного пакета документів необхідне надання довідок з усіх місць проходження військової служби.
У зв`язку з тим, що позивач тривалий час перебував у відрядженні у Військовій частині НОМЕР_5 , Військовою частиною НОМЕР_1 неодноразово направлялися запити на адресу зазначеної військової частини щодо надання довідки про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях у районах ведення воєнних (бойових) дій, а також інформації щодо відсутності (або наявності) випадків притягнення до відповідальності та інших особливих обставин за період перебування у вказаній військовій частині.
Станом на дату підготовки цієї відповіді зазначена довідка до Військової частини НОМЕР_1 не надходила.
Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що у зв`язку з наявністю факту самовільного залишення позивачем військової частини у період з 14.09.2024 по 25.10.2024, з метою уточнення інформації щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, Військовою частиною НОМЕР_1 направлено запит до Державного бюро розслідувань (вих.№1656/1311 від 13.01.2026). Станом на дату підготовки відповіді інформація на зазначений запит також не надходила.
У листі від 09.03.2026 №1656/6757 також звернуто увагу, що після надходження до Військової частини НОМЕР_1 вищезазначених документів пакет документів позивача буде невідкладно направлений до Військової частини НОМЕР_6 для проведення попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди. У разі прийняття позитивного рішення за результатами перевірки позивача буде включено до наказу на виплату відповідної винагороди.
Надалі, Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу надано довідку від 22.03.2026 №1656/7896 про відсутність відносно позивача діючих дисциплінарних стягнень або випадків притягнення до адміністративної відповідальності. 
Додатково зазначено, що 15.09.2024 ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (строк дії дисциплінарного стягнення закінчився 15.11.2024 у відповідності до пункту 26-1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України). 
Також Військовою частиною НОМЕР_1 позивачу надано довідку від 11.02.2026 №1656/4106 про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
З наданого Військовою частиною НОМЕР_1 акту попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 (о/р НОМЕР_7 ) від 07.04.2026 №613/20/6499, попереджено про переплату на суму 983 333,33 грн ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю притягнення до кримінальної відповідальності.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153, позивач ініціював даний спір.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця саме у веденні бойових дій в районах ведення бойових дій створює підстави для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
При цьому, суд першої інстанції зауважив, що особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця у забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України не створює підстав для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту - Закон №2232-ХІІ; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За змістом ч.ч. 1, 3 ст.1 Закону №2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частиною 6 ст.2 Закону №2232-XII визначені види військової служби, зокрема, строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також інші види.
Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч.14 ст.2 Закону №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.4 Закону №2232-ХІІ Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом: призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів, як це передбачено частиною 1 статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту - Закон 2011-XII; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
За правилами ч.2 ст.9 Закону № 2011-XII до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Частиною 4 ст.9 Закону №2011-XII передбачено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
11.02.2025 Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову №153, пунктом 2 якої затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі по тексту - Порядок №153; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 3 Постанови №153 установлено, що: 
1) учасниками експериментального проекту є: 
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу; Збройні Сили; Національна гвардія; Державна прикордонна служба; Міністерство оборони; Міністерство внутрішніх справ; військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з п.4 Постанови № 153 установлено, що:
громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень; 
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.2025 № 942 "Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року № 153", яка набула чинності 07.08.2025, внесені зміни до Постанови № 153, зокрема, пункт 4 доповнений абзацами такого змісту:
"виплата винагороди здійснюється також військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які відповідають вимогам щодо виплати винагороди, зазначеним в абзаці другому цього пункту, та:
були прийняті на військову службу за контрактом під час воєнного стану, з числа осіб, які проходили строкову військову службу".
Відповідно, внесеними Постановою №942 зміни до Постанови №153 законодавець усунув прогалини цього нормативного акту щодо права на виплату одноразової грошової винагороди у разі укладення контракту військовослужбовцями, які проходили строкову військову службу.
У свою чергу, відповідно до пункту 1 Порядку № 153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку № 153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян).
На підставі абз. 1 пункту 7 Порядку № 153 контракт з громадянами України, зазначеними в пункті 2 цього Порядку, укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту.
Також, пункт 13 Порядку №153 визначає, зокрема, що однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту.
Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн можлива виключно за умови дотримання встановлених Постановою № 153 та Порядком №153 вимог, а саме:
- особа відноситься до рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (у тому числі Національної гвардії України),
- до набрання чинності Постановою №153 (тобто до 13.02.2025) у віці до 25 років така особа була прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану;
- особа проходить військову службу, тобто є діючими військовослужбовцями на дату набрання чинності Постановою № 153 (13.02.2025);
- особа брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій);
- строк участі в бойових діях в сукупності становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією Постановою (13.02.2025);
- відсутність факту притягнення до кримінальної відповідальності, двох або більше разів притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився.
З матеріалів справи встановлено, що позивач до набрання чинності Постановою №153 у віці до 25 років був прийнятий з 26.05.2022 на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану.
Згідно довідки від 22.03.2026 №1656/7896 15.09.2024 ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану у зв`язку із самовільним залишенням військової частини (строк дії дисциплінарного стягнення закінчився 15.11.2024 у відповідності до пункту 26-1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України).
Відповідно до довідки Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 20.03.2026 №1170 у періоди з 07.12.2019 по 19.01.2020, з 24.01.2020 по 09.09.2020, з 22.09.2020 по 26.02.2021, з 01.03.2021 по 21.04.2021 позивач безпосередньо брав участь у здійсненні заходів із забезпечення Національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районі проведення операції об`єднаних сил ОТУ " ІНФОРМАЦІЯ_3 ".
Згідно з довідкою Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України від 11.02.2026 №1656/4106 у періоди з 29.06.2022 по 24.08.2022, з 09.09.2022 по 24.10.2022, з 01.12.2022 по 01.03.2025, з 07.03.2023 по 01.07.2023, з 09.07.2023 по 11.08.2024, з 01.11.2024 по 20.01.2025, з 05.02.2025 по 24.04.2025, з 02.05.2025 по 15.05.2025, з 29.06.2025 по 09.07.2025, з 27.11.2025 по 30.11.2025 позивач брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у Харківській обл. Харківського р-ну Липецькій сільській ТГр, Донецькій обл. Бахмутського р-ну Бахмутській міській ТГр, Сумській обл. Сумського р-ну Білопіллській міській ТГр, Запорізькій обл. Пологівського р-ну Малинівській сільській ТГр, Харківській обл. Харківського р-ну Липецькій сільській ТГр, Харківській обл. Чугуївського р-ну Вовчанській міській ТГр.
У спірних правовідносинах, у відповідь на рапорт позивача від 04.03.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 грн на підставі Постанови №153, листом від 09.03.2026 №1656/6757 Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено про відсутність станом на 09.03.2026 підстав для виплати спірної винагороди, оскільки до Військової частини НОМЕР_1 не надійшли витребувані довідки Військової частини НОМЕР_5 (в якій позивач тривалий перебував у відрядженні) про безпосередню участь військовослужбовця у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, а також інформація щодо відсутності (або наявності) випадків притягнення до відповідальності позивача та наявна інформація про факт самовільного залишення позивачем Військової частини НОМЕР_5 у період з 14.09.2024 по 25.10.2024 (перебуваючи у відрядженні).
Так, Військовою частиною НОМЕР_1 повідомлено, що у зв`язку з наявністю факту самовільного залишення позивачем військової частини у період з 14.09.2024 по 25.10.2024, з метою уточнення інформації щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, Військовою частиною НОМЕР_1 направлено запит до Державного бюро розслідувань (вих.№1656/1311 від 13.01.2026). Станом на дату підготовки відповіді інформація на зазначений запит також не надходила.
У листі від 09.03.2026 №1656/6757 також звернуто увагу, що після надходження до Військової частини НОМЕР_1 вищезазначених документів пакет документів позивача буде невідкладно направлений до Військової частини НОМЕР_6 для проведення попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди. У разі прийняття позитивного рішення за результатами перевірки позивача буде включено до наказу на виплату відповідної винагороди.
Надалі, Військовою частиною НОМЕР_3 складено акт попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 (о/р НОМЕР_7 ) від 07.04.2026 №613/20/6499, яким попереджено про переплату на суму 983 333,33 грн ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю притягнення до кримінальної відповідальності.
У відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу Військова частина НОМЕР_1 посилається на складений Військовою частиною НОМЕР_3 акт попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 (о/р НОМЕР_7 ) від 07.04.2026 №613/20/6499 та зазначає про відсутність підстав для нарахування винагороди до 1 млн. гривень на підставі Постанови №153 саме з підстав притягнення позивача до кримінальної відповідальності.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2026 витребувано у Військової частини НОМЕР_3 , Військової частини НОМЕР_1 та Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України належним чином завірені докази на підтвердження факту притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, про що зазначено в акті Військової частини НОМЕР_3 щодо попередньої перевірки законності нарахування одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах військовослужбовцям Військової частини НОМЕР_1 (о/р № НОМЕР_7 ) від 07.04.2026 №613/20/6499.
Повідомлено Військову частину НОМЕР_3 , Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України про необхідність надати вказані документи протягом п`яти робочих днів з моменту отримання копії даної ухвали.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_3 , Військову частину НОМЕР_1 та Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України у разі неможливості подання копій документів, які витребовує суд, або подання у встановлені строки, - повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти робочих днів з дня вручення ухвали.
На виконання ухвали суду, Військова частина НОМЕР_1 надала до суду доповідь від 27.05.2026 за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2024 (кримінальне провадження №62024240010000777).
Зі змісту доповіді від 27.05.2026 за фактом самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 встановлено, що 27.05.2026 від командира 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_2 стало відомо про факт самовільного залишення тимчасового розташування новоприбулого особового складу 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшим стрільцем-вогнеметником 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 2 механізованої роти 1 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 .
Військовою частиною НОМЕР_1 в доповіді вказано, що 27.05.2026 о 09:00 у розташуванні тимчасової дислокації новоприбулого особового складу НОМЕР_8 механізованого батальйону Військової частини НОМЕР_1 , Харків, під час перевірки наявності особового складу старшим сержантом ОСОБА_3 , була виявлена відсутність старшого солдата ОСОБА_1 . Проведеними пошуковими заходами місце його перебування встановити не вдалося. На телефонні дзвінки та повідомлення військовослужбовець не відповідає, станом на 12:00 27.05.2026 старший солдат ОСОБА_1 до місця розташування військової частини не прибув.
У зв`язку з викладеним, командиром Військової частини НОМЕР_1 буде призначене службове розслідування по факту самовільного залишення Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 .
Тобто, у доповіді Військової частини НОМЕР_1 від 27.05.2026 зазначено про факт самовільного залишення 27.05.2026 Військової частини НОМЕР_1 старшим солдатом ОСОБА_1 .
Також Військовою частиною НОМЕР_1 надано до суду витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2024 (кримінальне провадження №62024240010000777) за іншим фактом самовільного залишення військової частини 15.09.2024. 
Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2024 (кримінальне провадження №62024240010000777) 28.10.2024 внесено до ЄРДР відомості, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення за ч.5 ст.407 КК України, а саме: до першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Хмельницькому) ТУ ДБР надійшли копії матеріалів службового розслідування з ІНФОРМАЦІЯ_4 , з яких вбачається, що військовослужбовець Військової частини НОМЕР_4 , будучи відрядженим до Військової частини НОМЕР_9 , солдат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 15.09.2024 не з`явився вчасно зі звільнення, яке проводив у м. Хмельницький, до розташування Військової частини НОМЕР_9 ( АДРЕСА_2 ), з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану.
Колегія суддів звертає увагу, що надані Військовою частиною НОМЕР_1 доповідь від 27.05.2026 за фактом самовільного залишення військової частини старшим солдатом ОСОБА_1 27.05.2026 та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 29.10.2024 (кримінальне провадження №62024240010000777) за фактом самовільного залишення позивачем військової частини 15.09.2024 не підтверджують факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності.
Разом з тим, доказів відкриття провадження у порядку кримінального судочинства за фактом самовільного залишення військової частини позивачем 15.09.2024 та/або 27.05.2026 матеріали справи не містять.
Тобто, відмова Військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди згідно з Постановою №153 з підстав притягнення позивача до кримінальної відповідальності, є безпідставною, оскільки відповідачами не надано та матеріали справи не містять таких доказів.
Суд першої інстанції не врахував, що підставою для відмови Військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди згідно з Постановою №153 зазначено факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності, що спростовано матеріалами справи на нормативно-правовим обґрунтуванням, не надав цій підставі правової оцінки та виходив з того, що особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця саме у веденні бойових дій в районах ведення бойових дій створює підстави для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
При цьому, суд першої інстанції зауважив, що особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця у забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України не створює підстав для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153.
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим, оскільки суд розмежував особисту та безпосередню участь у бойових діях та безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на території ведення бойових дій, та безпідставно звузив коло осіб, які мають право на відповідну виплату.
Разом із тим, колегія суддів зазначає, що факт безпосередньої участі позивача у бойових діях протягом періодів, вказаних у довідках Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 20.03.2026 №1170 та Військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України від 11.02.2026 №1656/4106 про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, не оспорюється відповідачами.
У зв`язку з вищенаведеним, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що лише особиста та безпосередня участь конкретного військовослужбовця саме у веденні бойових дій в районах ведення бойових дій створює підстави для набуття права на отримання одноразової грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у порядку Постанови №153.
За цим, доводи апеляційної скарги позивача про те, що суд першої інстанції безпідставно розмежував участь у заходах із забезпечення оборони та безпосередню участь у бойових діях, приймаються колегією суддів в якості належних.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд зазначає, що спосіб захисту має враховувати суть порушення, допущеного суб`єктом владних повноважень - відповідачем, а тому суд має обрати спосіб захисту права, який би гарантував дотримання і захист прав, свобод, інтересів від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal проти Об`єднаного королівства» (заява №22414/93) зазначив, що ст. 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, її суть зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органу розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист (параграф 145).
Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (параграф 75 рішення Європейського суду з прав людини від 05 квітня 2005 у справі «Афанасьєв проти України»).
Відповідно до ч.2 ст.9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.
Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини, а саме відмову Військової частини НОМЕР_1 у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди згідно з Постановою №153 з підстав притягнення позивача до кримінальної відповідальності, що спростовано матеріалами справи на нормативно-правовим обґрунтуванням, та не дослідження відповідачем інших умов дотримання встановлених Постановою № 153 та Порядком №153 для нарахування та виплати одноразової грошової винагороди, з метою повного та належного захисту прав позивача, колегія суддів, відповідно до вимог ч.2 ст.9 КАС України, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та обрати спосіб захисту порушеного права позивача, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту інтересів позивача та встановлює спосіб відновлення його права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів доходить висновку, що ефективним та належним способом відновлення порушеного права позивача буде визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.03.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідачів надати довідку про участь у зоні бойових дій з конкретним вказанням місць знаходження згідно наказів та журналів бойових дій ОСОБА_1 , довідку про відсутність притягнень до адміністративної відповідальності за військові правопорушення ОСОБА_1 , довідку про відсутність діючих дисциплінарних стягнень ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять довідку від 22.03.2026 №1656/7896 про відсутність відносно позивача діючих дисциплінарних стягнень або випадків притягнення до адміністративної відповідальності; довідку від 11.02.2026 №1656/4106 про участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
У свою чергу, позивачем у наданих до суду першої інстанції письмових поясненнях зазначено, що дійсно відповідачем після відкриття провадження у справі надано позивачу довідку про відсутність адміністративної відповідальності та дисциплінарних стягнень відносно ОСОБА_1 , а також про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
З огляду на викладене, в цій частині позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.
Інші доводи і заперечення сторін по суті спору на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Щодо заявленого позивачем у позовній заяві клопотання допустити до негайного виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) включення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій до переліку осіб, пов`язаних з провадженням терористичної діяльності або стосовно яких застосовано міжнародні санкції, виключення фізичних осіб, юридичних осіб та організацій з такого переліку та надання доступу до активів, що пов`язані з тероризмом та його фінансуванням, розповсюдженням зброї масового знищення та його фінансуванням.
Негайно також виконуються рішення суду, прийняті в адміністративних справах, визначених пунктами 1, 5 частини першої статті 263, пунктами 1 - 4 частини першої статті 283 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.371 КАС України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення: 1) у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті; 2) про тимчасову заборону (зупинення) окремих видів або всієї діяльності громадського об`єднання; про примусовий розпуск (ліквідацію) громадського об`єднання; 4) про встановлення обмеження щодо реалізації права на свободу мирних зібрань.
З аналізу наведених норм вбачається, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його проголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.
Разом з тим, КАС України не передбачено негайне виконання всіх судових рішень, оскільки стаття 371 КАС України передбачає вичерпний перелік судових рішень, які виконуються негайно.
Приймаючи рішення у даній справі колегія суддів не присуджувала до стягнення на користь позивача ніяких грошових сум, натомість зобов`язала Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.03.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду.
За цим, відсутні підстави для задоволення клопотання позивача та допущення до негайного виконання рішення суду по даній справі.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Відповідно до ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому апеляційну скаргу позивача слід задовольнити частково, зі скасуванням рішення суду та прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 317, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 по справі № 520/4640/26 скасувати. 
Ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану».
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 04.03.2025 про виплату одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000,00 гривень на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», з урахуванням висновків суду.
В іншій частині в позові відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя | (підпис) | З.Г. Подобайло
Судді | (підпис)  (підпис) | М.О. Семененко   І.С. Чалий