Справа № 466/7470/26
Провадження № 2/466/4496/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова 
в складі: головуючого судді Зими І.Є.
секретаря судового засідання Васинчик М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в: 

14 серпня 2026 року, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №1625-8316 від 18.11.2025 року у розмірі 37 368 грн. та судовий збір. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 18.11.2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено договір про відкриття кредитної лінії №1625-8316, на виконання умов якого відповідачу надано кредитні кошти. У подальшому сторонами укладались додаткові угоди, відповідно до яких розмір наданого кредиту та строк кредитування змінювалися. 
Позивач зазначає, що відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконував, у зв`язку з чим станом на 17.06.2026 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 37 368,00 грн, яка складається з: 13 800,00 грн - заборгованості за кредитом; 16 146,00 грн - заборгованості за нарахованими процентами; 7 422,00 грн - заборгованості за процентами, нарахованими відповідно до ст. 625 ЦК України. У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору позивачем також сформовано вимогу про дострокове повернення кредиту, однак така залишилась невиконаною. Просить стягнути з відповідача вказану заборгованість та понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 18 серпня 2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
03 вересня 2026 року відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Заперечив щодо настання строку дострокового повернення всієї суми кредиту, зазначивши, що матеріали справи не містять доказів одержання ним вимоги кредитодавця від 24.06.2026 року та дати такого одержання. Також заперечив проти стягнення 7 422,00 грн, нарахованих позивачем як відповідальність за ст. 625 ЦК України, посилаючись на п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, з врахування своїх заперечень просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечив. Клопотання про розгляд справи без участі представника позивача долучено до матеріалів позову.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у його відсутності.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених законом випадках.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Судом встановлено, що 18 листопада 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №1625-8316. На виконання умов договору 18.11.2025 року відповідачу перераховано 10 000,00 грн кредитних коштів. У подальшому сторонами укладались додаткові угоди, на підставі яких відповідачу додатково надавались кредитні кошти, а саме: 19.11.2025 року - 3 500,00 грн, 19.12.2025 року -1 500,00 грн та 21.12.2025 року - 1 500,00 грн. Таким чином, загальна сума фактично наданих відповідачу кредитних коштів становила 16 500,00 грн. 
Відповідно до останньої додаткової угоди від 21.12.2025 року після надання додаткових 1 500,00 грн неповернута сума кредиту становила 13 800,00 грн. Цією ж додатковою угодою строк кредитування встановлено тривалістю 365 календарних днів з дня її укладення, а загальний строк дії кредитування за договором становив 398 календарних днів. За умовами договору основна сума кредиту підлягає поверненню в останній календарний день строку кредитування, при цьому позичальник має право здійснити її дострокове повернення. З матеріалів справи також встановлено, що відповідач здійснював платежі на виконання кредитного договору: 17.12.2025 року - 8 740,00 грн, 17.01.2026 року - 4 944,00 грн та 18.02.2026 року - 4 968,00 грн, всього на загальну суму 18 652,00 грн. 
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач просить стягнути з відповідача 13 800,00 грн заборгованості за основною сумою кредиту. Разом з тим із досліджених судом умов договору та останньої додаткової угоди вбачається, що на момент звернення позивача до суду - 13.08.2026 року - передбачений договором кінцевий строк повернення основної суми кредиту ще не настав.
Обґрунтовуючи право вимагати дострокового повернення всієї неповернутої суми кредиту, позивач посилається на порушення відповідачем строків виконання грошових зобов`язань та направлення йому вимоги про дострокове повернення кредиту.
Умовами договору передбачено право кредитодавця у разі прострочення сплати процентів та/або комісії понад один календарний місяць вимагати дострокового повернення кредиту та інших передбачених договором платежів. 
Матеріали справи містять письмову вимогу ТОВ «Укр Кредит Фінанс» від 24.06.2026 року про дострокове виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором.
Відповідно до ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», якщо кредитодавець згідно з умовами договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, споживач зобов`язаний здійснити такі платежі протягом 30 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу, якщо інше не передбачено законом.
Таким чином, виникнення у споживача обов`язку достроково виконати зобов`язання закон пов`язує не лише з фактом складення чи направлення кредитодавцем відповідної вимоги, а саме з одержанням такої вимоги споживачем, оскільки з моменту її одержання обчислюється встановлений законом строк для виконання.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем надано документи на підтвердження передачі поштового відправлення для направлення відповідачу.
Разом з тим доказів фактичного одержання ОСОБА_1 вимоги від 24.06.2026 року та дати такого одержання матеріали справи не містять.
Зокрема, позивачем не надано повідомлення про вручення поштового відправлення, відомостей про особу, якій його вручено, розписки про одержання, результатів відстеження поштового відправлення, які б беззаперечно підтверджували факт та конкретну дату вручення відповідачу вимоги, чи інших належних доказів доведення її змісту до відома відповідача. Наявний у справі згрупований список поштових відправлень підтверджує передачу кореспонденції для відправлення, однак сам по собі не встановлює факту її одержання адресатом. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року у справі №766/2926/23 у якій суд касаційної інстанції зазначив, що обов`язок дострокового повернення всієї суми кредиту не виникає, якщо матеріали справи не містять доказів того, що кредитодавець направив вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав. При цьому Верховний Суд відхилив доводи кредитодавця про те, що неотримання адресатом направленої йому поштової кореспонденції слід розцінювати як недобросовісну поведінку та зловживання правом, та погодився з висновком про те, що повернення поштового відправлення з відміткою «за закінченням терміну зберігання» свідчить про неодержання такого повідомлення позичальником. Отже, саме направлення кредитодавцем вимоги рекомендованою поштовою кореспонденцією без належних доказів її одержання позичальником не є достатнім для висновку про настання строку дострокового повернення кредиту.
При цьому відповідач у відзиві не визнав факту отримання такої вимоги та прямо заперечив настання строку дострокового повернення всієї суми кредиту, вказуючи на відсутність доказів одержання ним вимоги та дати такого одержання. 
Верховний Суд у постанові від 22.10.2025 року у справі №766/2926/23 виходив із того, що реалізація кредитодавцем права на дострокове повернення споживчого кредиту повинна здійснюватися з дотриманням спеціального порядку, встановленого ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», а за відсутності доказів одержання позичальником відповідної вимоги не можна вважати доведеним виникнення в нього обов`язку достроково повернути всю суму кредиту.
Оскільки доказів одержання відповідачем вимоги від 24.06.2026 року та дати такого одержання позивачем не надано, суд не має можливості встановити початок перебігу та сплив передбаченого законом 30-денного строку для її виконання.
Встановлення такого факту на підставі самої лише дати направлення поштового відправлення було б припущенням, що суперечить ч. 6 ст. 81 ЦПК України. На це ж обґрунтовано звертає увагу відповідач у відзиві. 
Таким чином, позивачем не доведено, що на момент звернення до суду у відповідача настав обов`язок достроково повернути залишок основної суми кредиту.
Водночас передбачений договором звичайний кінцевий строк повернення кредиту на момент пред`явлення позову також не настав.
За таких обставин позовна вимога про стягнення 13 800,00 грн основної суми кредиту є передчасною, а тому задоволенню не підлягає.
При цьому суд наголошує, що такий висновок не свідчить про відсутність у відповідача зобов`язання щодо повернення непогашеної суми кредиту, а стосується виключно недоведеності настання строку виконання такого зобов`язання на момент звернення позивача до суду.
Позивач також просить стягнути 16 146,00 грн заборгованості за договірними процентами.
Відповідно до умов договору базовий період сплати процентів становить 30 календарних днів. Перший базовий період розпочинається в день видачі кредиту, кожний наступний - із наступного календарного дня після закінчення попереднього, а проценти, нараховані протягом відповідного базового періоду, підлягають сплаті не пізніше останнього календарного дня такого періоду. 
У разі несплати обов`язкового платежу до закінчення відповідного базового періоду нараховані суми залишаються складовою обов`язкового платежу, а подальші договірні проценти нараховуються відповідно до умов договору. 
Останньою додатковою угодою від 21.12.2025 року встановлено стандартну процентну ставку у розмірі 1,00 відсоток на день протягом перших 180 календарних днів та 0,74 відсотка на день, починаючи зі 181-го календарного дня. 
При цьому укладення додаткової угоди не припинило поточного базового періоду сплати процентів, який відповідно до її умов продовжувався без змін. 
Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що договірні проценти нараховувалися до 15.06.2026 року включно. Станом на 15.06.2026 року позивач визначив залишок заборгованості за договірними процентами у розмірі 16 146,00 грн, а починаючи з 16.06.2026 року у розрахунку зазначено процентну ставку 0,00 відсотка, тобто подальше нарахування таких процентів не здійснювалося. 
Отже, на момент звернення позивача до суду строки сплати договірних процентів, нарахованих до 15.06.2026 року, відповідно до передбачених договором базових періодів уже настали.
Тому та обставина, що кінцевий строк повернення основної суми кредиту ще не настав, не виключає обов`язку відповідача сплатити договірні проценти, строки сплати яких відповідно до договору настали раніше.
Разом з тим розрахунок кредитора є доказом розміру заявленої заборгованості та відповідно до ст. 89 ЦПК України підлягає перевірці судом у сукупності з іншими матеріалами справи.
З наданого позивачем розрахунку встановлено, що відповідач фактично здійснив платежі на загальну суму 18 652,00 грн.
Водночас із цього ж розрахунку вбачається, що частину фактично сплачених відповідачем коштів у розмірі 828,00 грн позивач зарахував у рахунок погашення нарахувань, здійснених ним відповідно до ст. 625 ЦК України.
Щодо 7 422,00 грн, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, та врахування 828,00 грн сплачених коштів
Позивач окремо від договірних процентів заявив до стягнення 7 422,00 грн процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.
Таким чином, сам позивач у поданому розрахунку розмежовує договірні проценти та відповідальність, нараховану на підставі ст. 625 ЦК України. 
Із розрахунку вбачається, що загальна сума здійснених позивачем нарахувань за ст. 625 ЦК України становила 8 250,00 грн, з яких 828,00 грн позивач вважає погашеними за рахунок платежів відповідача, а залишок у розмірі 7 422,00 грн заявив до стягнення. 
Разом з тим відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Зазначена норма є спеціальною щодо відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання за кредитним договором у період дії воєнного стану.
Відтак, згідно пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК прямо встановлює, що під час воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення позичальник звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, за прострочення кредиту/позики. Верховний Суд застосовує цю норму саме до кредитних договорів. Зокрема, даний висновок міститься в постанові від 18.10.2023 у справі №706/68/23 та постанові від 12.02.2025 у справі №758/5318/23.
Оскільки заявлені ТОВ «Укр Кредит Фінанс» нарахування за ст. 625 ЦК України здійснені в період дії воєнного стану, правові підстави для стягнення з відповідача 7 422,00 грн відсутні.
Доводи позивача щодо можливості застосування до відповідача відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором споживчого кредитування не спростовують наведеного, оскільки предметом цієї частини позовних вимог сам позивач визначив саме відповідальність, передбачену ст. 625 ЦК України, щодо якої п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлює спеціальне звільнення позичальника. Відтак у задоволенні вимоги про стягнення 7 422,00 грн слід відмовити.
Водночас встановлення відсутності правових підстав для нарахувань за ст. 625 ЦК України має значення і для перевірки заявленого позивачем залишку договірних процентів.
Як встановлено судом, із фактично внесених відповідачем коштів позивач зарахував 828,00 грн саме на погашення нарахувань за ст. 625 ЦК України.
Оскільки відповідач відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України був звільнений від такої відповідальності, зазначені нарахування не підлягали сплаті.
Разом з тим факт отримання позивачем від відповідача відповідних 828,00 грн підтверджується самим розрахунком кредитора і сторонами не спростований.
Тому при визначенні фактичного залишку заборгованості суд не може залишити зазначену суму поза увагою лише з тієї підстави, що кредитодавець самостійно зарахував її на погашення нарахувань, які відповідно до імперативної норми закону не підлягали сплаті.
В іншому випадку одні й ті самі 828,00 грн, які фактично вже отримані кредитодавцем від позичальника, не були б враховані при визначенні розміру належного виконання за кредитним договором, що призвело б до стягнення з відповідача суми більшої, ніж фактично непогашена заборгованість.
Суд при цьому не змінює погодженої сторонами процентної ставки, не визнає умови кредитного договору недійсними чи несправедливими, не здійснює нового нарахування процентів та не виходить за межі заявлених позовних вимог.
Суд виключно перевіряє заявлений позивачем розмір заборгованості за договірними процентами з урахуванням фактичних платежів відповідача та імперативного припису закону щодо відсутності в нього обов`язку зі сплати відповідальності за ст. 625 ЦК України.
Оскільки позивач заявив до стягнення 16 146,00 грн договірних процентів, а 828,00 грн фактично отриманих від відповідача коштів були неправомірно враховані кредитором у рахунок погашення нарахувань за ст. 625 ЦК України, фактичний непогашений розмір заявленої до стягнення заборгованості за договірними процентами становить: 16 146,00 грн - 828,00 грн = 15 318,00 грн.
Отже, вимога про стягнення договірних процентів підлягає частковому задоволенню у розмірі 15 318,00 грн. У стягненні решти 828,00 грн заявленої заборгованості за договірними процентами слід відмовити як такої, що не враховує фактично здійсненого відповідачем виконання.
Відповідачем у відзиві заявлено клопотання про витребування доказів, зокрема відомостей щодо вручення поштової вимоги від 24.06.2026 року, трекінгу поштового відправлення, дати та результату його вручення або повернення, а також інших зазначених у клопотанні документів. 
Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 84 ЦПК України у такому клопотанні повинні бути зазначені заходи, яких особа, що подає клопотання, вжила для отримання відповідного доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.
Разом з тим відповідачем не надано доказів того, що до звернення з відповідним клопотанням він вживав заходів для самостійного отримання доказів, про витребування яких просить суд, зокрема звертався до осіб, у володінні яких вони перебувають, та отримав відмову у їх наданні.
Не наведено також обставин та не надано доказів, які б свідчили про об`єктивну неможливість самостійного отримання відповідних документів.
За таких обставин клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 84 ЦПК України, у зв`язку з чим підстав для його задоволення суд не вбачає.
При цьому відмова у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів не звільняє позивача від встановленого ст. 81 ЦПК України обов`язку довести обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.
Зокрема, оскільки саме позивач обґрунтовує вимогу про дострокове стягнення основної суми кредиту направленням вимоги від 24.06.2026 року, саме на нього покладається обов`язок доведення обставин, з якими закон пов`язує настання строку дострокового виконання зобов`язання.
Відповідач також просив зупинити провадження у цій справі до закінчення перегляду Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №552/672/23.
Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України суд може зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду. Отже, зазначена процесуальна норма встановлює право, а не обов`язок суду щодо зупинення провадження.
Судом враховано доводи відповідача, наведені в обґрунтування такого клопотання.
Разом з тим у цій справі суд не вирішує питання про несправедливість чи недійсність умов укладеного сторонами кредитного договору, не змінює погоджену сторонами процентну ставку та не зменшує її з мотивів несправедливості відповідних договірних умов.
Вирішуючи спір, суд виходить із чинності погоджених сторонами умов кредитного договору та здійснює перевірку заявленого позивачем розміру заборгованості відповідно до таких умов, строків виконання окремих зобов`язань, фактично здійснених відповідачем платежів та імперативних приписів п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
За таких обставин суд не встановив, що результат перегляду справи №552/672/23 унеможливлює розгляд та вирішення цього спору на підставі наявних у справі доказів та чинного законодавства.
Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для реалізації передбаченого п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України права на зупинення провадження, а тому в задоволенні відповідного клопотання відповідача слід відмовити.
Таким чином, оцінивши надані сторонами докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткову обґрунтованість заявлених позовних вимог, та з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» підлягає стягненню 15 318,00 грн заборгованості за договірними процентами.
У задоволенні вимог про стягнення 13 800,00 грн основної суми кредиту та 7 422,00 грн відповідальності, нарахованої відповідно до ст. 625 ЦК України, слід відмовити.
Крім того, в силу дії ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 84, 89, 141, 252, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 625, 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,
у х в а л и в:
позов задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії №1625-8316 від 18 листопада 2025 року у розмірі 15 318 грн. (п`ятнадцять тисяч триста вісімнадцять гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» 2 662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.) судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення або проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Сторони в справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», ЄДРПОУ: 38548598, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Суддя | | І.  Є.  Зима