Справа № 752/29628/25 
Провадження № 2/752/2893/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 липня 2026 року  Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря -  Касаткіної А.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В : 
Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачки 11 590, 25 грн заборгованості за кредитним договором. 
Посилається в позові на те, що 12 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою відповідно до вимог Закону України « Про електронну комерцію» був укладений договір про надання коштів у кредит № 71585246.
Відповідно до умов договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 3 500, 00 грн строком на 30 днів з фіксованою процентною ставкою 0, 35% щоденно та комісією в розмірі 15% від суми кредиту.
У разі порушення строків поверенння кредиту нараховується 4% пені на залишок заборгованості. 
10 квітня 2025 року була укладена Додаткова угода, за якою строк кредитування був продовжений на 21 день під 1% щоденно.
01 травня та 02 червня 2025 року укладалися додаткові угоди, за якими строк кредитування був продовжений до 109 днів під 1% на день.
Додаткові угоди підписувалися електронним підписом позичальника шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 66426. Який направлявся на електронну адресу відповівдачки.
Грошові кошти були перераховані на банківський картковий рахунок відповідачки.
Відповідачка умови договору не виконала, грошові кошти не повернула. заборгованість становить 11 590, 25 грн, з яких: 
- 3 500, 00 грн суми основного боргу;
- 1 050. 00 грн заборгованості за процентами;
- 320, 25 грн комісії;
- 6 720, 00 грн заборгованості за пенею/неустойкоює. 
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» був укладений Договір факторингу № 16/10/25, відповідно до умов якого та реєстру боржників до товариства перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з відповідачкою.
Виходячи з цього, невиконання відповідачкою умов кредитного договору, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 04 грудня 2025 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 29 грудня 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивачу була направлена копія ухвали про відкриття провадження. 
Вжитими судом заходами встановити місце проживання чи знаходження відповідачки не вдалося. 
З урахуванням цього копія ухвали про відкриття провадження в справі та копія позову з додатками відповідачці не направлялися.
Відповідно до статті 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Згідно з частиною 9 статті 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). 
Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 зазначила, зокрема, про необхідність застосування інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права ). 
Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.
За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму статті 128 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток.
Відповідно до частини 11 статті 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.
12 березня 2026 року на офіційному веб-сайті судової влади України відповідачку було повідомлено про навність справи в провадженні суду.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачці був наданий строк для подання відзиву.
Відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.
З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов`язується надати грошові кошти/кредит/ позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Частиною 1 статті 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. 
Судом встановлено, що 12 березня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою відповідно до вимог Закону України « Про електронну комерцію» був укладений договір про надання коштів у кредит № 71585246.
Відповідно до пункту 2.2. договору відповідачці був наданий кредит у розмірі 3 500, 00 грн строком на 30 днів з фіксованою процентною ставкою 0, 35% щоденно та комісією в розмірі 15% від суми кредиту та визначено орієнтовну загальну вартість кредиту в розмірі 4 392. 50 грн.
У разі порушення строків поверенння кредиту нараховується 4% пені на залишок заборгованості. 
10 квітня 2025 року, 01 травня 2025 року та 02 червня 2025 року сторонами укладалися додаткові угоди, за якими строк кредитування був продовжений до 109 днів під 1% на день.
Додаткові угоди підписувалися електронним підписом позичальника шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису 66426, який направлявся на електронну адресу відповівдачки.
Грошові кошти були перераховані на банківський картковий рахунок відповідачки.
Вказана обставина підтверджується наданою інформацією АТ « УНІВЕРСАЛ БАНК» на ухвалу суду про витребування доказів.
Відповідачка умови договору не виконала, грошові кошти не повернула, в зв`язку з чим виникла заборгвоаніть у розмірі 11 590, 25 грн, з яких: 
- 3 500, 00 грн суми основного боргу;
- 1 050. 00 грн заборгованості за процентами;
- 320, 25 грн комісії;
- 6 720, 00 грн заборгованості за пенею/неустойкоює. 
16 жовтня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» був укладений Договір факторингу № 16/10/25, відповідно до умов якого та реєстру боржників до товариства перейшло право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором, укладеним з відповідачкою, на вказану суму.
Відповідно до частини 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частинами 1, 2 статті 207 цього Кодексу правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони; воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку; він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. 
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Відповідно до частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
З матеріалів справи вбачається, що укладений з відповідачкою кредитний договір відповідає вимогам закону, умови договору з боку кредитодавця виконані, грошові кошти відповідачці надані.
В свою чергу, відповідачка умови договору не виконує, в зв`язку з чим утворилася заборгованість.
Відповідно до статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За змістом частини 1 статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Частиною 1 статті 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
ЦК України у статтях 3, 6, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).
Даний принцип є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Уклавши даний договір на умовах, викладених у ньому, відповідачка тим самим засвідчила свою згоду та взяла на себе зобов`язання виконувати умови, які були в ньому закріплені.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. 
Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
З урахуванням викладеного, невиконання відповідачкою умов договору, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими.  
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладються на відповідача.
Відповідно до частин 1, 2 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Звертаючись до суду, позивач надав Договір про надання правничої допомоги №25-08/25/ФП від 25 серпня 2025 року, укладений з адвокатом Ткаченко Ю.О., акт приймання-передачі послуг на 4 500. 00 грн, сплачених позивачем.
Відповідно до частин 5, 6 статті 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановіВеликої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. 
Заперечень проти розміру правничої допомоги відповідачка не подала.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15 зазначено, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу надано оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Велика Палата Верховного Суду приймає до уваги положення частини 3 статті 141 ЦПК України, згідно з якою при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи. 
В детальному описі робіт адвокатом приведено перелік виконаної роботи та час, витрачений на її виконання.
Суд вважає, що вказані послуги пов`язані з розглядом справи та потребували певного часу та вчинення певного алгоритму дій для представництва інтересів клієнта, а час, витрачений на їх вчинення, вважає обгрунтованим.
Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, характер та обсяг виконаної роботи адвокатом, принцип співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на правничу допомогу в заявленому розмірі. 
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає сплачений ним судовий збір при зверненні до суду. 
Керуючись статтями 3, 6, 11,15, 16, 205, 207,512, 513, 514, 517,525-526, 610, 611, 626- 629, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, Законом України « Про електронну комерцію», статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « ФІНПРОМ МАРКЕТ» 11 590, 25 грн заборгованості, 4 500, 00 грн витрат на правову допомогу та 2 422, 40 грн судового збору. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю « ФІНПРОМ МАРКЕТ», адреса: 08205, Київська обл., м.Ірпінь, сул.Садова, 31/33, ЄДРПОУ: 43311346.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 . 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 

Суддя К.В. Машкевич