Справа № 216/2436/26
провадження 2/216/2953/26

РІШЕННЯ
іменем України

03 серпня 2026 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Кузнецова Р.О.,
за участю секретаря судового засідання Шакули Є.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення належних сум заробітної плати та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати,–
встановив:

Позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що працювала на підприємстві відповідача з 21.09.1995 по 31.01.2025 на посаді провідника пасажирського вагона виробничого підрозділа «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця». 18.03.2026 з листа відповідача, позивачу стало відомо про порушення її трудових прав, зокрема, матеріальна допомога у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 5-ти середньомісячних заробітків та додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю у розмірі трьох середньомісячних заробітки не нараховувалась і відповідно не виплачувалась з причин призупинення роботодавцем окремих положень колективного договору. За підрахунками позивача не виплачена матеріальна допомога при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію становить 105496,16 грн. Крім цього, у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати, позивач просить стягнути з відповідача додатково компенсацію втрати частини доходів у розмірі 6905,08 грн. Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці та безпідставно не виплатив матеріальну допомогу при звільненні у повному обсязі. Зважаючи на вказані обставини позивач просить стягнути з відповідача одноразову матеріальну допомогу та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше у розмірі 105496,16 грн та компенсацію втрати частини доходів у розмірі 6905,08 грн.
З огляду на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1-8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Представник відповідача, про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що наказом від 31.01.2025 №62/ос позивача було звільнено з підстав ст. 38 КЗпП України з виплатою одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію вперше, відповідно до п 3.1.15 Колективного договору у розмірі 5 середньомісячних заробітків з урахуванням рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 24.10.2022 №Ц54-90 Ком.т. виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 Ц-82/63 Ком.т. Наказ про звільнення позивачем не оскаржено, зазначені в Наказі про звільнення протоколи Правління АТ «Укрзалізниця» про нарахування та відстрочку виплат матеріальної допомоги позивачем не оскаржено. Крім цього, АТ «Укрзалізниця» є товариством, що має стратегічне значення для економіки і безпеки держави у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави». 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про функціонування єдиної транспортної системи України в особливий період», фінансування заходів щодо підготовки функціонування транспорту в особливий період здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів. Матеріально-технічне забезпечення єдиної транспортної системи України в особливий період здійснюється за рахунок державних резервів, які створюються і утримуються на підприємствах (об`єднаннях), в установах та організаціях, що входять до сфери управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту, а також підприємств (об`єднань), установ і організацій як транспорту, так і тих, діяльність яких пов`язана з будівництвом та експлуатацією транспортних комунікацій незалежно від форм власності. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24.02.2022 №181-р затверджено план запровадження та забезпечення здійснення заходів правового режиму воєнного стану в Україні. Пунктом 24 зазначеного плану на період воєнного стану визначено такий захід, як забезпечення живучості (інституційної спроможності та фінансової стабільності) АТ «Укрзалізниця» як головного об`єкта національної економіки у сфері залізничної логістики для безперебійного функціонування в умовах воєнного стану та виконання завдань і замовлень органів державної влади та органів військового управління, зокрема: надання товариству державного фінансування для забезпечення фінансової ліквідності та спроможності виконання завдань і замовлень органів державної влади і органів військового управління. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2022 №193 з метою забезпечення належного функціонування АТ «Укрзалізниця» виділено кошти з резервного фонду державного бюджету. Згідно з висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду від 14.05.2025 у справі №440/14216/23, в умовах війни пріоритетним є спрямування обмежених фінансових ресурсів держави на фінансування Збройних Сил України та інших військових формувань, які безпосередньо беруть участь у бойових діях (членів їхніх сімей), а відповідно, на захист суверенітету і територіальної цілісності України, а не на інші цілі, що може вплинути на збалансованість державного бюджету. Отже, в умовах отримання фінансування з резервного фонду державного бюджету, відповідач не може довільно тлумачити норми, застосовувати їх за аналогією, на власний розсуд розширювати перелік підстав для нарахування матеріальної допомоги, додаткової матеріальної допомоги, допомоги на оздоровлення та спрямовувати кошти державного бюджету на такі виплати.
Суд, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При цьому згідно з роз`ясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що позивач працювала на підприємстві відповідача з 21.09.1995 по 31.01.2025 на різних посадах, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 .
Згідно з наказом Виробничого підрозділу Криворізька Пасажирська Вагонна Дільниця (ПКВЧ-9) філії «Пасажирська Компанія» АТ «Українська залізниця» №07/ПКВЧ-9 від 29.01.2025 за бездоганну працю на залізничному транспорті, сумлінне виконання обов`язків та у зв`язку з виходом на пенсію позивачу надано грошову премію у розмірі трьох середньомісячних заробітків, згідно з колективним договором дільниці п. 3.1.15.
Згідно з наказом (розпорядження) №62/ОС від 31.01.2025 позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком та, серед іншого, надано одноразову матеріальну допомогу відповідно до п. 3.1.15 Колективного договору у розмірі п`яти середньомісячних заробітків з урахуванням рішення правління від 24.10.2022. Виплату матеріальної допомоги провести відповідно рішення правління АТ «Українська залізниця» від 14.10.2024 (витяг з протоколу №Ц-82/63 Ком.т.).
Відповідно до довідки №3 від 26.03.2026 «Щодо членства ОСОБА_1 та дії Галузевої угоди та колективного договору», позивач є членом Первинної профспілкової організації Вільної профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо. Окремі положення Галузевої угоди, Криворізької пасажирської вагонної дільниці – не призупинялись. АТ «Українська залізниця» ВП «Криворізька пасажирська вагонна дільниця» з 24.02.2022 та по цей час жодного разу не виявляли ініціативу та не зверталися до профспілки для проведення відповідних консультацій та переговорів щодо зупинення окремих положень Галузевої угоди та колективного договору та не інформували про таке призупинення.
Листом №02 від 18.03.2026 відповідач повідомив позивача, що відповідно до телеграфної вказівки від 31.07.2023 №ПК-9/9938 та у відповідності до рішення правління АТ «Укрзалізниця» віл 14.03.2022, затвердженого протоколом №Ц-54/31 Комт.т засідання правління АТ «Укрзалізниця», на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та згідно з наказом №467/ПКВЧ-9 від 01.08.2023 комісія з питань оплати праці не розглядає питання одноразового заохочення працівників до ювілейних дат. Крім цього, зазначено, що виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галуззі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсі, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.
З довідки про середню заробітну плату ОСОБА_1 слідує, що середньоденна заробітна плата позивача становить 599,41 грн.
Аналізуючи норми права на які посилалися сторони у справі та норми права, які слід застосувати суд зазначає наступне.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визнається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 - на ефективний спосіб захисту прав. Це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом захисту певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
У відповідності до положень ст. 43 Конституції України та ст. 2 КЗпП України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
За змістом ст.ст. 94, 97 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.
Згідно зі ст. 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» №95, ухваленої Генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30.06.1961 року, термін «заробітна плата»“ означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
У Рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 року №8-рп/2013у справі №1-13/2013 зазначено, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали.
За змістом ч. 1 ст. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Відповідно до п. 3.2.21 Галузевої угоди на 2002-2006 роки, яка є чинна на цей час, п. 3.1.15 Колективного договору Криворізької пасажирської вагонної дільниці на 2011 рік, який є чинним на цей час (пролонговані відповідно до ст. 9 ЗУ «Про колективні договори і угоди»), при звільненні працівника уперше у зв`язку з виходом на пенсію йому виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі та виплачується додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті.
Відповідно до п. 2.4 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002-2006 роки, за спільною домовленістю сторін Угоди можуть вноситись зміни і доповнення до Угоди, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цією Угодою.
Положення п. 2.3 Угоди передбачає, що жодна зі сторін у період дії Угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.
Доказів внесення змін до Угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію за віком та грошової винагороди, відповідачем суду не надано.
При цьому, відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол №Ц-54/31 Ком.т.) відповідачем були призупинені виплати, передбачені Угодою.
15.03.2022 Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених ст. 43, ст. 44 Конституції України.
За змістом ст. 11 вказаного Закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативною роботодавця.
Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав чинності лише 24.03.2022, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам посилаючись на правовий режим воєнного стану 14.03.2022 у правління АТ «Укрзалізниця» не було підстав, через відсутність зворотної дії у часі вказаного Закону.
За таких умов, враховуючи стаж роботи позивача, суд дійшов висновку по наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача 105496,16 грн одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні на пенсію вперше (599,41 грн х 22 роб. дні х 8 = 105496,16 грн).
При цьому доводи представника відповідача про те, що позивачем не оскаржувались рішення відповідача про нарахування та відстрочку виплат матеріальної допомоги судом до уваги не приймаються, позаяк виплата таких сум передбачена п. 3.1.15 Колективного договору та згідно із законом є обов`язком роботодавця. Рішення відповідача про нарахування та відстрочку виплат матеріальної допомоги у даному випадку не відповідають положенням ст. 9 КЗпП України, є недійсними та не вимагають оскарження з боку позивача.
Вирішуючи питання про стягнення з позивача компенсації втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати або її частини суд приходить до наступного висновку.
Пунктами 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в тому числі і заробітна плата.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно із Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (пункт 4) сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.
За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
01 січня 2016 року набули чинності зміни до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якими у частину 1 статті 4 внесено зміни згідно із Законом №911-VIII від 24 грудня 2015 року та її редакція викладена таким чином: Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
У статтях 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» зазначено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до постанови КМУ №159 від 21 лютого 2001 року сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №9-рп/2013 у справі №118/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмежень будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (п. 1 резолютивної частини рішення).
Крім того, є також наступна судова практика з цього питання. 
Так, ВСУ роз`яснив, що Закон України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати. ВСУ зауважив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Використане у статті 3 Закону та пункті 4 Порядку формулювання, що компенсація обчислюється як добуток «нарахованого, але не виплаченого грошового доходу» за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення (постанова ВСУ від 11 липня 2017 року у справі № 21-2003а16).
З урахуванням наведених вище норм права, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення компенсації втрати частини доходів в сумі 6905,08 грн також є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Крім цього, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову у повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову в розмірі 1331,20 грн, оскільки позивач при зверненні до суду була звільнена від його сплати.
Керуючись ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, Законом України «Про охорону праці», ст. ст. 12, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 276-279, 354, 355 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення належних сум заробітної плати та стягнення компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати заробітної плати - задовольнити.
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію вперше у розмірі 105496,16 грн (сто п`ять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень 16 копійок) та компенсацію втраченої частини доходів у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати у розмірі 6905,08 грн (шість тисяч дев`ятсот п`ять гривень 08 копійок).
Стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
1) позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
2) відповідач: акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, код ЄДРПОУ: 40075815.
Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя         Р.О.КУЗНЕЦОВ