Справа № 463/3251/25 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. 
Провадження № 33/811/1257/26 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

29 липня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 на постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року,

встановив:

цієї постановою, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 605, 60 грн.
Відповідно до постанови, громадянин ОСОБА_2 , керуючи автотранспортним засобом марки «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 , 28.03.2025 року о 07 год. 50 хв. на дорозі М06 Київ-Чоп 568 км 300 м, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, а також на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на крайню ліву смугу, де водій транспортного засобу «Рено Меган» , д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 мав намір здійснити поворот ліворуч, відбулося зіткнення, під час якого автомобілі зазнали технічних пошкоджень, тим самим порушив п.2.3.б. ПДР.
На вказану постанову особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року, оскаржувану постанову скасувати, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
В обґрунтування зазначає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому така підлягає скасуванню з огляду на наступне.
Зауважує, що оскаржувана постанова не містить аналізу змісту кожного із зазначених доказів, взаємозв`язку між ними, можливих суперечностей, причин, з яких суд надав одним доказам перевагу над іншими.
Вказує, що судом першої інстанції позбавлено його можливості реалізувати право на захист, оскільки справу було розглянуто за його відсутності, чим порушено права особи, передбачені ст. 268 КУпАП.
Наголошує, що судом першої інстанції не встановлено швидкість руху транспортних засобів, траєкторію руху автомобілів, момент виникнення небезпеки, технічну можливість уникнення зіткнення, оглядовість, погодні умови, дорожню обстановку. Жодна із цих обставин судом не досліджувалася. 
Щодо строку на апеляційне оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року зазначає, що на момент розгляду справи, а також протягом усього строку, відведеного законом для апеляційного оскарження постанови, він проходив військову службу у складі ЗСУ та виконував бойові завдання безпосередньо в районі ведення бойових дій у Харківській області, зокрема в період розгляду справи, на позиціях поблизу села Западне Куп`янського району, а про оскаржувану постанову дізнався лише 07 липня 2026 року, відтак вважає такий пропущено з поважних причин.
У судове засідання апеляційної інстанції особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення апеляційного розгляду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав. Натомість потерпілий ОСОБА_1 не заперечив проти розгляду апеляційної скарги у відсутності особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 .
Відповідно до ч. 6 ст. 294 КУпАП за таких обставин неявка вказаної особи в судове засідання апеляційного суду не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши пояснення потерпілого ОСОБА_1 , який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що така не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Доводи апелянта щодо поважності пропуску строку апеляційного оскарження є обґрунтованими. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно ст. 245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту ст. 252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП на основі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків та ін.
Крім того, відповідно до роз`яснень, викладених у п.24 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247 і 280 КУпАП.
Стаття 124 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Всупереч тверджень апеляційної скарги ці вимоги закону суддею першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 були дотримані, а висновок судді про доведеність винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі та постанові судді, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується зібраними по справі доказами у їх сукупності, які були досліджені в судовому засіданні та наведені у постанові.
Зокрема, такий висновок ґрунтується на даних, що зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 283893 від 28.03.2025(а.с.1); схемі місця ДТП, в якій зазначено розміщення автомобілів та характерні ознаки пошкоджень(а.с.2); поясненнях ОСОБА_2 від 28.03.2025(а.с.3); поясненнях ОСОБА_1 від 28.03.2025(а.с.4); копії постанови серії ЕНА № 4372477 від 28.03.2025 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у виді штрафу в розмірі 425 грн по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, відповідно до якої ОСОБА_2 порушив п.2.1 г ПДР за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП (а.с.5) та інших матеріалах адміністративної справи у їх сукупності.
Як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 283893 від 28.03.2025 у вину ОСОБА_2 поставлено те, що він керуючи автотранспортним засобом марки «Мазда», д.н.з. НОМЕР_1 , 28.03.2025 року о 07 год. 50 хв. на дорозі М06 Київ-Чоп 568 км 300 м, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, а також на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на крайню ліву смугу, де водій транспортного засобу «Рено Меган» , д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 мав намір здійснити поворот ліворуч, відбулося зіткнення, під час якого автомобілі зазнали технічних пошкоджень, чим порушив вимоги п. 2.3 б ПДР, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.
Зі змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 283893 від 28.03.2025 ОСОБА_2 ознайомився, про що свідчить його підпис, проставлений у відповідних графах (а.с.1).
Викладені в протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 283893 від 28.03.2025 обставини стверджуються також долученою до протоколу схемою місця ДТП (а.с.2), згідно з даними якої дорожньо-транспортна пригода мала місце на автодорозі М06 Київ-Чоп 568 км 300 м. Вид пригоди: зіткнення т.з.
Дана схема місця ДТП складалася в присутності водія ОСОБА_2 та водія ОСОБА_1 та підписана останніми без жодних застережень.
На переконання апеляційного суду схема місця ДТП складена у відповідності до вимог «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої Наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395, на такій зображено усі необхідні позначки, що дали можливість суду встановити обставини, які підлягають з`ясуванню.
У своїх письмових поясненнях від 28.03.2025 ОСОБА_2 не заперечив, що 28.03.2025 мало місце ДТП за його участі. У письмових поясненнях від 28.03.2025 ОСОБА_1 підтвердив обставини ДТП.
Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви в об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації, стороною захисту не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.
Сукупність досліджених доказів, розташування транспортних засобів та характер отриманих ними пошкоджень, на думку апеляційного суду свідчать про те, що саме водій автомобіля «Мазда» реєстраційний номер НОМЕР_1 – ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху, яке привело до пошкодження транспортних засобів.
Щодо доводів апелянта про те, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та такою, що прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, то такі на думку суду є безпідставними, так як згідно постанови суду першої інстанції вбачається, що суддя першої інстанції врахував та вказав у постанові усі зазначені в матеріалах справи докази, порушень норм матеріального чи процесуального права допущено не було. 
Зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для прийняття рішення про наявність у діях ОСОБА_2 , складу правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Статтею 124 КУпАП передбачено відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
З аналізу норми КУпАП вбачається, що порушення Правил дорожнього руху, яке мало наслідком пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна, формує собою склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Відповідно до вимог п. 2.3 «Б» Правил дорожнього руху, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Співставивши усі наявні у справі докази з фактично дослідженими по справі обставинами, та зі змістом обставин, що ставляться у вину ОСОБА_2 , згідно з протоколом про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що матеріалами провадження доведено наявність в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.
У рішенні "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" від 29 червня 2007 року Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати наголосив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином, наведеними доказами, достовірність яких в апеляційного суду не викликає сумнівів, в повній мірі стверджується вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на підставі яких суддею відповідно до вимог ст.ст. 245, 280 КУпАП всебічно і повно з`ясовано всі обставини справи, що мали значення для правильного вирішення справи.
Щодо доводів апелянта про те, що ОСОБА_2 був позбавлений можливості реалізувати в суді передбачені ст. 268 КУпАП права особи, що притягається до адміністративної відповідальності, оскільки справу було розглянуто за його відсутності, то слід зазначити, що при розгляді справи в суді апеляційної інстанції таке право відновлено шляхом прийняття до провадження апеляційної скарги, та надання можливості подачі пояснень, клопотань та доповнень, разом з тим, ОСОБА_2 не було надано будь-яких інших доказів, які б спростовували його вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Твердження апелянта про інші порушення, зазначені в апеляційній скарзі, не впливають на висновок судді про доведеність ОСОБА_2 вини у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки склад вчиненого адміністративного правопорушення знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанцій.
Адміністративне стягнення ОСОБА_2 накладено судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 33 КУпАП, та в межах санкції ст. 124 КУпАП, що є достатнім для виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки судді в постанові, при розгляді апеляційної скарги не було наведено, а обставини на які покликається апелянт, як невраховані судом першої інстанції, були в повній мірі враховані судом апеляційної інстанції при винесенні постанови.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права судом першої інстанції не встановлено, тому, постанова суду першої інстанції є законною і обґрунтованою та такою, що не підлягає скасуванню.
Викладені в обґрунтування поданої апеляційної скарги доводи, з урахуванням наявних по справі доказів, не дають жодних сумнівів в правильності таких висновків судді та не спростовують встановлені судом обставини ДТП, а тому підстави для скасування постанови судді першої інстанції відсутні.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що оскаржувана постанова судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суд-, 

постановив:

поновити особі, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження постанови судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року.
Апеляційну скаргу особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову судді Личаківського районного суду м. Львова від 16 травня 2025 року про притягнення  ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення - без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Суддя    Л.Я. Гончарук