Справа № 344/5406/25 
Провадження № 2/946/3220/26 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2026 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області 
в складі: головуючого судді - Бурнусуса О.О.,
за участю: секретаря судового засідання – Коробко О.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-
ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути на його користь з ОСОБА_2 131 950,00 грн. попередньої оплати за товари - техніку (с/г техніку) для власних побутових потреб.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він як споживач, по квитанції від 02.03.2025, згідно оголошення на «OLX.ua», здійснив попередню оплату відповідачу по наданих ним реквізитам за техніку (с/г техніку) на загальну суму 131 950,00 грн. (в т.ч. 1950 грн. комісійна винагорода) для власних побутових потреб. Відповідач, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар позивачу, а тому позивач, як покупець, має право вимагати повернення суми попередньої оплати.
08.05.2025 представником відповідача, ОСОБА_2 , адвокатом Дворніченко О.О., подано відзив на позовну заяву, яким просять в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 131 950,00 грн. – відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та передчасними. Зазначає, що для того, щоб стверджувати про те, що відповідач є продавцем в розумінні визначення термінів ЗУ «Про захист прав споживачів» необхідно довести, що ОСОБА_2 здійснює підприємницьку діяльність і зареєстрований підприємцем. Між тим, в позовній заяві відсутні будь-які посилання на наявність у відповідача статусу підприємця. Також зазначає, що права позивача не були порушені, оскільки у покупця є право вимагати передачі оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати в разі неотримання товару. Умови передачі товару мають бути передбачені договором, а позивачем не надано будь-якого договору, а лише є тільки посилання на сайт OLX з оголошенням відповідача. Реквізити банківської карточки відповідача свідчать тільки про їх наявність і не містять умов договору.
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 10.09.2025 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів передано за підсудністю до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 квітня 2026 року, прийнято до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, вирішено цивільну справу № 344/5406/25 розглядати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, заявами від 07.08.2025 та 11.06.2026 представник позивача просив розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та представника позивача, позов підтримав та просив його задовольнити.
В судові засідання призначені на 08.05.2026 року, 10.06.2026 року та 10.07.2026 року відповідач ОСОБА_2 та його представник не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення слухання справи або слухання справи за їх відсутності на адресу суду не направляли.
Судом зазначається, що після прийняття до провадження Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області даної цивільної справи відповідачем не було подано письмових заперечень, в зв`язку з чим ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 10.07.2026 року ухвалено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів розглянути на підставі наявних у ній даних і доказів (в заочному порядку).
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В судовому засіданні встановлено, що згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки № 3967904006 від 02.03.2025 позивачем було перераховано відповідачу із призначенням платежу «оплата за техніку (внесення готівки)» 130 000,00 грн., а сума комісії склала 1950,00 грн. 
Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частин 1,2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність, визначена пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України, тобто дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними і відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами 1-3 статті 12, частинами 1-5, 6 статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідачем не заперечується факт отримання спірних коштів, а також факт опублікування оголошення на сайті OLX.
Разом із тим, представник відповідача у своєму відзиві наголошує на відсутності укладеного між сторонами договору, зазначаючи, що наявне лише посилання на сайт оголошень, а самі по собі реквізити банківської картки не містять умов договору.
При цьому, відсутність укладеного письмового договору за умови підтвердженого та не спростованого факту перерахування коштів позивачем на банківський рахунок відповідача свідчить про те, що відповідач набув та зберігає майно позивача (грошові кошти у розмірі 130 000,00 грн.).
Згідно ч. 2 статті 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Відповідно до ч. 1 ст. 633 ЦК України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Судом встановлено, що відповідач, отримавши 02.03.2025 грошові кошти у розмірі 130 000,00 грн, свій обов`язок щодо передачі позивачу товару не виконав. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту відправки або передачі товару позивачу, як і доказів добровільного повернення отриманих коштів, відповідачем суду не надано.
Відтак, утримувані відповідачем кошти в сумі 130 000,00 грн підлягають поверненню на користь позивача.
Оцінюючи поведінку сторін у спірних правовідносинах, суд додатково звертає увагу на необхідність дотримання принципу добросовісності, що є однією із фундаментальних засад цивільного законодавства (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України). Отримавши від позивача грошові кошти у значному розмірі та достовірно знаючи, що зустрічне зобов`язання з передачі товару ним не виконано, відповідач не вжив жодних заходів для добровільного повернення цих коштів. Натомість, процесуальна позиція відповідача зводиться до спроби уникнути майнової відповідальності та привласнити грошові кошти шляхом посилання на суто формальні обставини (відсутність укладеного між сторонами письмового договору та відсутність статусу підприємця). Суд розцінює таку поведінку відповідача як недобросовісну та таку, що суперечить стандартам чесності і розумності. Згідно з усталеною судовою практикою доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки) базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці та отримувати безпідставні переваги з власної недобросовісності.
Щодо стягнення 1950,00 грн. комісії, суд виходить з наступного.
За змістом статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Сплата комісійної винагороди під час переказу коштів була необхідною умовою здійснення транзакції. Оскільки основна сума була набута та утримується відповідачем безпідставно, витрати позивача на сплату комісії є його прямими реальними збитками, що перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із ситуацією, що склалася, а тому вказана сума також підлягає стягненню з відповідача.
Враховуючи викладене, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі на загальну суму 131 950,00 грн. 
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вказує на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати мотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення.
Суд вважає за можливе не давати оцінку іншим доводам представника позивача, оскільки вони на висновки суду не впливають.
Судові витрати підлягають розподілу в порядку, встановленому ст. 141 ЦПК України.
З урахуванням ціни позову 131 950,00 грн., а також подання позовної заяви в електронній формі, на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 055,60 грн. (131 950,00 грн. * 1% * 0,8).
Керуючись ст.ст. 12, 13, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Івано-Франківським МУВСМВС в Івано-Франківській області 09.08.1997, РНОКПП: НОМЕР_2 . який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,) про стягнення коштів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,) на користь ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Івано-Франківським МУВСМВС в Івано-Франківській області 09.08.1997, РНОКПП: НОМЕР_2 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ) 131 950,00 (сто тридцять одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. 
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 1 055,60 (одну тисячу п`ятдесят п`ять гривень 60 копійок) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст заочного рішення складено 14 липня 2026 року.

Суддя: 	О.О.Бурнусус