ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 543/763/25  Номер провадження 22-ц/814/2800/26 | Головуючий у 1-й інстанції Гришко О. Я.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року | м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Дряниці Ю. В., Лобова О. А.
при секретарі: Коротун І. В. 

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – адвоката Юхимович Світлани Андріївни 

на рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 16 березня 2026 року, ухвалене суддею Гришком О. Я., повний текст рішення складено – 17 березня 2026 року

у справі за позовом представника ОСОБА_2 – адвоката Панченко Оксани Володимирівни до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

25.07.2025 представник ОСОБА_2 – адвокат Панченко О.В. звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, в якому просила суд змінити розмір аліментів за рішенням Оржицького районного суду Полтавської області у справі №543/248/15-ц від 23.04.2015 та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до повноліття дітей.

Позовні вимоги мотивовані тим, що згідно рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 23.04.2015 з позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. 12.10.2016 на підставі виконавчого листа №2/543/163 від 20.05.2015 старшим державним виконавцем виконавчої служби Лохвицького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області було відкрите виконавче провадження з примусового виконання рішення суду про стягнення аліментів на дітей. Позивач зазначає, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.06.2025 у нього відсутня. З 30.03.2022 ОСОБА_2 був мобілізований та перебував в зоні бойових дій. 11.05.2025 ОСОБА_2 отримав поранення - тяжку відкриту черепно-мозкову травму при захисті Батьківщини. З часу отримання травми позивач постійно перебуває на лікуванні, що потребує додаткових матеріальних витрат. ОСОБА_2 вважає, що вищевказані обставини, а саме поранення, наслідком якого стало суттєве погіршення здоров`я, мають істотне значення у розумінні статті 192 СК України і є підставою для зміни розміру аліментів, а саме їх зменшення з 1/3 частки до 1/6 частки усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 16 березня 2026 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів – задоволено.
Змінено розмір аліментів, які стягуються за рішенням Оржицького районного суду Полтавської області у справі №543/248/15-ц від 23 квітня 2015 року, та стягувати з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дітей.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, щонадані позивачем докази: довідки КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради №956 від 28.05.2025, №1126 від 30.06.2025, запис лікаря-травматолога, протокол засідання штатної військово-лікарської комісії, свідоцтво про хворобу, виписка–епікриз із медичної карти стаціонарного хворого свідчать про погіршення стану здоров`я позивача, що впливає на можливість позивача сплачувати аліменти на користь відповідача у раніше визначеному розмірі. На переконання суду, продовження стягнення з позивача аліментів у тому розмірі, який встановлений рішенням суду від 23.04.2015, фактично унеможливить належне лікування позивача. Таким чином, з урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин справи та з урахуванням доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, є підстави для задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів. Разом з тим, суд першої інстанції констатував, що відповідач не позбавлена можливості у подальшому ініціювати у судовому порядку питання зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на її користь на утримання спільних дітей, у разі зміни обставин, які впливають на розмір стягуваних аліментів.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Юхимович С.А., посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув уваги, що позивач, надавши медичні довідки про його лікування у періоди з 20.05.2025 по 30.06.2025 та з 20.05.2025 по 28.05.2025, не надав платіжні документи (квитанцій), які б свідчили про придбання ним за власні коши лікарських засобів. Медичні довідки не є належними доказами на підтвердження розміру та періодичності понесення зазначених витрат позивачем на лікування. Крім того, формуючи висновок про те, що стягнення з позивача аліментів у тому розмірі, який встановлений рішенням суду від 23.04.2015, фактично унеможливить належне лікування позивача, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що оплата лікарняних військовослужбовцям здійснюється шляхом збереження їхнього щомісячного грошового забезпечення. Кожен військовий, який перебуває на лікуванні, зберігає право на повне забезпечення, що складається з кількох ключових елементів: основне грошове забезпечення (зберігається у повному обсязі): оклад за військовим званням; оклад за посадою; надбавки за вислугу років; інші щомісячні обов`язкові надбавки (за умови, що вони не пов`язані з безпосереднім виконанням завдань). Додаткова винагорода (100 000 грн). Військовослужбовці, які перебувають на стаціонарному лікуванні у госпіталі чи іншій медичній установі у зв`язку з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, отриманими під час безпосередньої участі у бойових діях, мають право на додаткову винагороду у розмірі 100 000 грн за місяць. Це є ключовою виплатою військовим на лікуванні. Грошове забезпечення військовослужбовців є гарантованою державою системою виплат, що встановлюється відповідно до законодавства та залежить від посади, військового звання, тривалості служби, умов її проходження та виконуваних завдань. З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те що медичні документи, надані позивачем, свідчать про погіршення його стану здоров`я, а сплата аліментів на користь відповідача у раніше визначеному розмірі фактично унеможливить належне лікування позивача, є лише припущенням. Надані до позову довідки свідчать про лікування позивача та позитивну динаміку наданого лікування: у супроводжуючому потреби немає, виписаний з частковим покращенням. Крім того, відповідно до довідки в/ч від 17.12.2025 рядовий ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у вказаній військовій службі по теперішній час, тобто відповідно до вимог закону отримує грошове забезпечення військовослужбовця та отримує безоплатну медичну допомогу військовослужбовця. Отже, майновий стан позивача є стабільним та дозволяє сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частини доходу на кожну дитину, а сплата аліментів у загальному розмірі 50% від заробітку не є порушенням закону (ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» допускає стягнення до 70%) і не ставить позивача у скрутне становище, оскільки залишок його доходу є достатнім. Підставою для зменшення позовних вимог позивачем зазначено наявність у нього травм, отриманих при захисті Батьківщини, внаслідок чого останній перебуває на лікуванні та потребує додаткових матеріальних витрат. Зазначені обставини свідчать про зміну стану здоров`я позивача після стягнення з нього аліментів на утримання дітей, проте позивачем не надано суду будь-яких документів, які б підтверджували понесення ним витрат на лікування, що могло б вплинути на визначення розміру аліментів та не доведено, що витрати на лікування є критичними для його бюджету. Відтак, аргументи позивача та його представника про те, що позивач несе додаткові матеріальні витрати у зв`язку з тим, що продовжує лікування, суд першої інстанції прийняв безпідставно, оскільки доказів того суду не надано. Таким чином, позивачем не доведено належними і допустимими доказами, що зміни його стану здоров`я призвели до значних матеріальних витрат, які вплинули на його матеріальний стан, та неможливість сплачувати аліменти, у визначених судом розмірах, на утримання дітей. Зміна стану здоров`я без доведення погіршення майнового становища, сама по собі, не є достатньою підставою для зменшення розміру аліментів. Суд першої інстанції не врахував, що за встановлених у цій справі обставин, саме позивач звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, повинен довести обставини, які мають істотне значення, та є для нього перешкодою для сплати аліментів у встановленому раніше розмірі. 

Відзив на апеляційну скаргу надійшов від представника ОСОБА_2 – адвоката Зубець В.В. через систему «Електронний суд» 14.08.2026. Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.08.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Зубець В.В. про поновлення строку на подання відзиву. Відзив представника ОСОБА_2 – адвоката Зубець В.В. - повернуто без розгляду.

У судове засідання апеляційного суду 17.08.2026 не з`явилися учасники процесу, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 21.05.2026 судових повісток у цивільній справі до електронних кабінетів у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 250-252), які були доставлені до електронних кабінетів та поштою. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 12.05.2026 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 17.08.2026 на 10.00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 17.08.2026 електронною поштою до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 – адвоката Юхимович С.А. про відкладення справи на інший день з тих підстав, що на її адресу надійшов відзив позивача на апеляційну скаргу з додатками, сформований у підсистемі «Електронний суд» 14.08.2026, тому сторона відповідача бажає надати свої заперечення та докази на спростування позиції позивача. Аналізуючи вказану заяву, колегія суддів приходить до висновку про відмову у її задоволенні з тих підстав, що ухвалою Полтавського апеляційного суду від 17.08.2026 відмовлено у задоволенні клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Зубець В.В. про поновлення строку на подання відзиву, відзив представника ОСОБА_2 – адвоката Зубець В.В. - повернуто без розгляду. Інших поважних причин для відкладення справи розглядом стороною відповідача не вказано. 

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 20.05.2015 Оржицьким районним судом Полтавської області був виданий виконавчий лист на підставі рішення від 23.04.2015 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з 23.03.2015 до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12-14).

Державним виконавцем державної виконавчої служби Лохвицького РВ ДВС ГТУЮ у Полтавській області 12.10.2016 було відкрито виконавче провадження №52637160 з виконання вищевказаного виконавчого листа (а.с. 10).
Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа №21/543/163 від 20.05.2015, виданого Оржицьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 01.06.2025 відсутня (а.с. 11).

Згідно довідки про доходи загальна сума доходу ОСОБА_2 за період з 01.01.2025 по 28.11.2025, за винятком аліментів, становить 590 824,88 грн, сплачені аліменти в сумі 279 572,39 грн.

Встановлено, що позивач був призваний на військову службу за мобілізацією та під час виконання бойового завдання отримав травми (поранення) (а.с. 15, 18-19). 

З матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з отриманими травмами під час виконання бойового завдання позивач перебуває на лікуванні (а.с. 16, 17).

Судом першої інстанції враховано надані позивачем докази: довідки КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради №956 від 28.05.2025, №1126 від 30.06.2025 (а.с. 16-17), запис лікаря-травматолога (а.с. 134), протокол засідання штатної військово-лікарської комісії (а.с. 161-162), свідоцтво про хворобу (а.с. 163-165), виписка–епікриз із медичної карти стаціонарного хворого (а.с. 194-195), які свідчать про погіршення стану здоров`я позивача, що впливає на можливість позивача сплачувати аліменти на користь відповідача у раніше визначеному розмірі.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 141, 155, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, проживання батьків окремо від дитини не звільняє їх від обов`язків щодо дитини.

Відповідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову є зміна розміру аліментів, присуджених за рішенням Оржицького районного суду Полтавської області у справі №543/248/15-ц від 23.04.2015, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили, до повноліття дітей. 

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, з положень ст. 181 та ст. 192 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для вимоги про зменшення розміру аліментів.

Таким чином, із викладеного вище вбачається, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного рішенням суду.

У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.06.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Верховний Суд України у постанові від 05.02.2014 у справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів.

При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц).

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10.09.2025 у справі №553/3760/24, провадження №61-8189св25, від 30.06.2026 у справі №164/549/23, провадження №61-3366св24.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, рішенням Оржицького районного суду Полтавської області у справі №543/248/15-ц від 23.04.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітніх дітей:  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з 23.03.2015, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 12-13).

20.05.2015 Оржицьким районним судом Полтавської області був виданий виконавчий лист на підставі рішення від 23.04.2015 про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з 23.03.2015, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 14).

Після ухвалення зазначеного рішення суду про стягнення з позивача на користь стягувача аліментів на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суттєво змінився стан здоров`я позивача.

Згідно довідки №872 від 07.04.2022 військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовець військової служби призваний по мобілізації, рядовий ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 АДРЕСА_1 з 30.03.2022 до закінчення воєнного стану (а.с. 18).

Відповідно довідки №5/132 від 11.02.2025 військової частини НОМЕР_2 , рядовий ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_2 з 09.12.2024 (за мобілізацією) по теперішній час (а.с. 19).

Згідно довідки від 23.05.2025 №10/1767 військової частини НОМЕР_2 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) ОСОБА_2 , 11.05.2025 одержав: вибухову травму, вогнепальні осколкові сліпі поранення правого плечового суглобу з дефектом м`яких тканин, лівого надпліччя, лівого плеча, неповна травматична ампутація 1 пальця правої кисті, вогнепальне осколкове наскрізне поранення 4-го пальця правої кисті з вогнепальним переломом, параорбітальна гематома лівого ока, акубаротравма, цефалгічний синдром, вогнепальне осколкове сліпе поранення правої стопи. За обставин: травма (поранення) отримана внаслідок стрілецького бою з противником на позиції поблизу населеного пункту Зелене Поле, Донецької області. Випадок стався в районі бойових дій під час виконання бойових завдань із захисту батьківщини. На момент отримання травми (поранення) перебував в засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом кевларовий). Травма (поранення, контузії, каліцтва) не пов`язана з учиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження (а.с. 15).

Згідно довідки №956 від 28.05.2025 КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні кістково-гнійної хірургії КНП «КОЛ КОР» з 20.05.2025 по теперішній час. Діагноз: стан після ВТ (11.05.2025) тяжка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма. Проникаюче вогнепальне сліпе поранення стороннім тілом металевої щільності. Багато уламковий імпресійний перелом склепіння черепу. Вогнищевий забій головного мозку. Площинна субдуральна гематома зліва. Забій м`яких тканин голови, обличчя. Перелом правого ребра справа без зміщення. ВОСП правого плеча, плечового поясу ускладнений нагноєнням рани. Відкритий багато уламковий перелом дзьобоподібного відростку правої лопатки. Відкритий лінійний перелом голівки правої плечової кістки. ВОСП правої кисті ускладнене нагноєнням рани. Відкритий багато уламковий перелом І п`ясної кістки правої кисті з масивним дефектом м`яких тканин. Наскрізне кульове поранення правої стопи ускладнене нагноєнням рани. Відкритий багато уламковий перелом кубоподібної кістки правої стопи. ВОСП лівої щоки. Акубаротравма без порушення цілісності барабанної перетинки. Тітінус (а.с. 16).

Згідно довідки №1126 від 30.06.2025 КНП «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» встановлено, що ОСОБА_2 знаходиться на стаціонарному лікуванні у відділенні кістково-гнійної хірургії КНП «КОЛ КОР» з 20.05.2025 по теперішній час. Діагноз: стан після ВТ (11.05.2025) тяжка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма. Проникаюче вогнепальне сліпе поранення стороннім тілом металевої щільності. Багато уламковий імпресійний перелом склепіння черепу. Вогнищевий забій головного мозку. Площинна субдуральна гематома зліва. Забій м`яких тканин голови, обличчя. Перелом правого ребра справа без зміщення. ВОСП правого плеча, плечового поясу ускладнений нагноєнням рани. Відкритий багато уламковий перелом дзьобоподібного відростку правої лопатки. Відкритий лінійний перелом голівки правої плечової кістки. ВОСП правої кисті ускладнене нагноєнням рани. Відкритий багато уламковий перелом І п`ясної кістки правої кисті з масивним дефектом м`яких тканин. Наскрізне кульове поранення правої стопи ускладнене нагноєнням рани. Відкритий багато уламковий перелом кубоподібної кістки правої стопи. ВОСП лівої щоки. Акубаротравма без порушення цілісності барабанної перетинки. Тітінус (а.с. 17).

Крім того, доказами погіршення стану здоров`я позивача є: запис лікаря-травматолога від 14.11.2025 (а.с. 134), протокол засідання штатної військово-лікарської комісії №2025-1129-1234-5585-7 від 29.11.2025 (а.с. 161-162), свідоцтво про хворобу №2025-1126-1006-3888-0 від 26.11.2025 (а.с. 163-165), виписка–епікриз із медичної карти стаціонарного хворого №348 від 09.02.2026 (а.с. 194-195).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що докази, які свідчать про погіршення стану здоров`я позивача, впливають на можливість позивача сплачувати аліменти на користь відповідача у раніше визначеному розмірі. Продовження стягнення з позивача аліментів у тому розмірі, який встановлений рішенням суду від 23.04.2015, фактично унеможливить належне лікування позивача.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_5 внаслідок вибухової травми, отриманої під час проходження служби, переніс операційні втручання. ОСОБА_1 не заперечує факту отримання позивачем поранення та проходження відповідного лікування.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (частина перша статті 82 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, беручи до уваги необхідність утримання батьком дітей, розмір заробітної плати позивача та розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з урахуванням встановлених судом першої інстанції і визнаних сторонами обставин щодо наявності у позивача важкого поранення, отриманого при захисті територіальної цілісності і суверенітету України та проходження лікування/реабілітації, а також необхідністю забезпечення балансу прав на інтересів дітей та їх батьків, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для зменшення визначеного рішенням Оржицького районного суду Полтавської області від 23.04.2015 у справі №543/248/15-ц, розміру аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з тим, що стан здоров`я ОСОБА_2 не може вважатися нормальним чи ординарним, що впливає на розмір аліментів на утримання дітей.

Отже суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зменшення розміру аліментів у зв`язку з оцінкою реального стану здоров`я батька дітей, внаслідок поранення та необхідності проходження лікування.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності доказів позивача щодо розміру витрат, витрачених на його лікування, реабілітацію та лікування за рахунок держави, колегія суддів апеляційного суду відхиляє, оскільки безпосередньо тяжкість і характер отриманих позивачем ОСОБА_2 вибухового поранення та його наслідки не оспорюється самою стороною відповідача та підтверджується належними доказами, надають суду підстави стверджувати, що вони потягли за собою значне погіршення здоров`я позивача, що, у свою чергу, надає підстави для зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього, як самостійної і достатньої підстави для вирішення питання щодо зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача, і ніяким чином не пов`язана з визначенням можливості виконання останнім своїх службових обов`язків вцілому.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 – 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Юхимович Світлани Андріївни – залишити без задоволення.

Рішення Оржицького районного суду Полтавської області від 16 березня 2026 року – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 серпня 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош Ю. В. Дряниця О. А. Лобов