ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/1343/26	Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А. 	
Провадження № 33/817/422/26 	Доповідач - Ваврів І.З.	
Категорія - ч.5 ст. 126 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 р. Суддя Тернопільського апеляційного суду Ваврів І.З. 
з участю: захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Булави О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Булави О.П. на постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року,

в с т а н о в и в:

Постановою Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП і застосовано відносно нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 2 400 (двох тисяч чотирьохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу. 
Як визнав суд, 06 травня 2026 року о 23 год. 22 хв. в с. Сапанів по вул. Кременецька, 1 Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом “ВАЗ 21078”, д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії “В” на право керування, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП.

В апеляційній скарзі захисник особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвокат Булава О.П. вважає постанову незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою, однобічністю проведеного судового розгляду, без додержання принципу верховенства права, законності, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Зазначає про те, що вказана інспектором у протоколі фабула (відсутність посвідчення водія при собі) за своїм змістом охоплюється виключно диспозицією ч.1 ст. 126 КУпАП, яка жодним чином не корелюється із ч.5 цієї статті та не може виступати кваліфікуючою ознакою повторності для неї, а тому викладена у протоколі фабула в порушення вимог ч.1 ст. 256 КУпАП не містить обов`язкових елементів об`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч.5 ст. 126 КУпАП та повністю суперечить диспозиції цієї норми.
Зазначає, що у жодної довідки про наявність повторності та про вчинення попереднього адміністративного правопорушення ОСОБА_2 до матеріалів справи працівниками поліції не долучено, чим порушено вимоги Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адмінправопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
В обґрунтування своїх доводів також вказує, що наявна в матеріалах справи копія постанови поліцейського у справі про адмінправопорушення за ч.2 ст. 126 КУпАП відносно ОСОБА_2 не містить відомостей про набрання нею законної сили, а тому це унеможливлює перевірку і визнання доведеними обставин викладених у протоколі про адмінправопорушення в частині того, що правопорушення вчинено повторно і має бути кваліфіковано саме за ч.5 ст. 126 КУпАП. 
Просить скасувати постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року відносно ОСОБА_1 , і закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно нього за ч.5 ст.126 КУпАП на підставі п.1 ст.247 КУпАП.
Одночасно, ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки ОСОБА_2 не був присутній при винесенні постанови судом першої інстанції.
Заслухавши апелянта - захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, адвоката Булаву О.М., який підтримав подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просить її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та закрити провадження у справі; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, приходжу до наступних висновків.
За загальним правилом, визначеним ст.289 КУпАП скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути подано протягом десяти днів з дня винесення постанови. В разі пропуску зазначеного строку з поважних причин цей строк, за заявою особи щодо якої винесено постанову, може бути поновлено органом (посадовою особою), правомочним розглядати скаргу.
Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_2 участі у розгляді справи судом першої інстанції не приймав.
Рішення суду, яке оскаржується апелянтом, постановлено судом першої інстанції 26 травня 2026 року.
Відповідно до змісту апеляційної скарги, належним чином засвідчену копію постанови Кременецького районного суду від 26.05.2026 року представник ОСОБА_1 адвокат Булава О.П. отримав 29.06.2026 року.
Апеляційну скаргу подано адвокатом Булавою О.П., в інтересах ОСОБА_2 , 01.07.2026 року.       (а.с.21).
За таких обставин, вважаю, що строк на апеляційне оскарження пропущено апелянтом з поважних причин і тому, відповідно до ст.289 КУпАП, його потрібно поновити.
Аналіз матеріалів справи та безпосередньо рішення місцевого суду, яке оскаржується апелянтом, дає підстави для висновку, що суд, розглядаючи дану справу, дотримався положень статей 245, 280 КУпАП, відповідно до яких провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи в учиненні адміністративного правопорушення. 
Винуватість та кваліфікація дій ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП України доведена належним чином перевіреними, оціненими та викладеними у постанові суду доказами.
Як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 659099 від 06.05.2026, 06 травня 2026 року о 23:22 годині в с. Сапанів по вул. Кременецька, 1 Кременецького району Тернопільської області ОСОБА_1 керував транспортним засобом “ВАЗ 21078” д.н.з. НОМЕР_1 , без посвідчення водія відповідної категорії “В” на право керування, тобто не маючи права керування таким транспортним засобом повторно протягом року. Своїми діями ОСОБА_1 порушив вимоги пункту 2.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.5 ст. 126 КУпАП.
Протокол підписаний ОСОБА_1 без жодних зауважень та заперечень, що також підтверджує обставини, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення.
Цей документ був предметом розгляду у суді першої інстанції та отримав належну правову оцінку з якою суд апеляційної інстанції погоджується.
Вказаний протокол відповідає вимогам ст.256 КУпАП, складений уповноваженою на те особою, визначеною ст.255 КУпАП, а наведені у ньому обставини об`єктивно стверджуються іншими доказами, дослідженими судом по справі.
Відповідно до ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується:
- відомостями, що містяться у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 659099 від 06 травня 2026 року;
- відеозаписом з бодікамери поліцейських;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №7076824 від 23.04.2026 року;
- копією постанови серії ЕНА № 7150863 від 06.05.2026, якою на ОСОБА_2 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 гривень за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 121 КУпАП.
Оцінюючи кожен наведений вище доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав для сумніву щодо належності та допустимості вказаних доказів.
Як слідує з матеріалів справи, одним з таких доказів, яким обґрунтовано винність ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП є відеозаписи з нагрудних камер працівників патрульної поліції.
Так, з відеозаписів із нагрудної камери працівника поліції та відеореєстратора зі службового автомобіля поліцейського встановлено, що 06 травня 2026 року о 23 год. 22 хв. у с. Сапанів по вул. Кременецька Кременецького району було зафіксовано рух транспортного засобу марки «ВАЗ 21078», державний номерний знак НОМЕР_1 , який у подальшому був зупинений працівниками поліції, за порушення правил дорожнього руху, а саме п.2.1 Правил дорожнього руху.
У зв`язку з цим відносно нього було складено постанову про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 7150863 за ч. 5 ст. 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Також встановлено, що під час ознайомлення з постановою про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 погодився з фактом вчинення правопорушення та не висловлював жодних заперечень, зокрема щодо факту керування ним зазначеним транспортним засобом при відсутності права керування транспортними засобами, а тому доводи апелянта, що на момент зупинки транспортного засобу обличчя водія не ідентифіковано, а матеріали відеофіксації не дають змоги чітко встановити, яка саме особа перебувала на сидіння водія під час руху автомобіля є безпідставними.
Відомості про скасування вказаної постанови в матеріалах справи відсутні. 
З аналізу вказаних відеозаписів вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_2 про те, що він не має права керування транспортним засобом відповідної категорії, оскільки посвідчення водія не отримував.
З матеріалів справи, в тому числі з відеозапису, жодних порушень з боку поліцейських при оформленні адміністративного матеріалу щодо ОСОБА_2 не вбачається.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 5 ст. 126 КУпАП, необхідно встановити факт керування особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, і що таке керування є повторним протягом року.
Така кваліфікуюча ознака, як повторність, доводиться постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕНА №7076824 від 23.04.2026 року, згідно якої ОСОБА_2 керував транспортним засобом не маючи права керування транспортними засобами, так як не мав посвідчення водія відповідної категорії, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч.2 ст.126 КУпАП, а тому відсутність довідки про наявність повторності вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, на що вказує захисник, суттєвого значення для кваліфікації його дій не має. 
Апеляційний суд звертає увагу, що частиною 2 статті 126 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом.
Чинне законодавство розрізняє таких суб`єктів, як осіб які здійснюють керування транспортним засобом та водія транспортного засобу. Відмінність зазначених осіб полягає в тому що водій транспортного засобу - особа, яка набула у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом, а суб`єкт передбачений ч. 2 ст. 126 КУпАП - це особа яка не має (не набула) права керування транспортним засобом у встановленому законом порядку. В даному випадку ч. 2 ст. 126 КУпАП є спеціальною нормою, яка регулює відповідальність особи, яка керує транспортним засобом, не набувши на таке керування відповідного права.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії.
Особа, яка бажає отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії чи типу, зобов`язана пройти медичний огляд, відповідну підготовку в акредитованому закладі або самостійно опанувати зміст теоретичного модуля типової навчальної програми з урахуванням категорій транспортних засобів та пройти відповідну підготовку з практичного керування в акредитованому закладі або перепідготовку відповідно до типової навчальної програми, успішно скласти теоретичний і практичний іспити. Порядок підготовки, перепідготовки і підвищення кваліфікації водіїв транспортних засобів визначається Кабінетом Міністрів України.
Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.
Частина 2 статті 126 КУпАП, як зазначено вище, передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою яка не має права керування транспортними засобами, а не за відсутність самого посвідчення водія. Тобто, мова йде саме про набуте у встановленому законом порядку право керування транспортним засобом. 
Доводи апелянта про те, що постанова серії ЕНА № 7076824 від 23.04.2026 року за ч.2 ст. 126 КУпАП не набрала законної сили станом на дату складення протоколу за ч.5 ст. 126 КУпАП 06.05.2026 року, а тому в діях ОСОБА_2 була відсутня повторність станом на 26.05.2026 року, що свідчить про помилкову кваліфікацію дій останнього, апеляційний суд визнає необґрунтованими та безпідставними, оскільки диспозицією ч.5 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами два-чотири цієї статті, а не за вчинення таких порушень особою, яка була притягнута до адміністративної відповідальність.
Тому, в даному випадку, не набрання законної сили постановою серії ЕНА № 7076824 від 23.04.2026 року за ч.2 ст. 126 КУпАП, на що звертає увагу апелянт, не впливає на встановлення факту повторності вчинення ОСОБА_2 правопорушення, як обов`язкової ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Окрім того, на час апеляційного розгляду справи доказів скасування постанови серії ЕНА № 7076824 від 23.04.2026 року за ч.2 ст. 126 КУпАП чи прийняття до розгляду судом позову про скасування вказаної постанови апелянтом не надано.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо доведеності вини ОСОБА_2 у вчинені ним адмінправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для її скасування або зміни, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено.
Таким чином, виходячи з аналізу доказів досліджених судом першої інстанції та перевірених під час апеляційного розгляду матеріалів справи, висновок місцевого суду про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення та кваліфікація його дій за ч.5 ст.126 КУпАП є правильним. 
Жодних аргументованих доводів, які б викликали сумніви у об`єктивності оцінки доказів зроблених судом першої інстанції на підставі вищевказаних матеріалів справи, апелянтом не надано і не здобуто таких в процесі апеляційного розгляду.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено. 
З урахуванням наведеного, приходжу до висновку, що постанова Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року відносно ОСОБА_2 є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування, про що ставить питання апелянт, не вбачаю. 

Керуючись ст.294 КУпАП, — 

п о с т а н о в и в:

Поновити адвокату Булаві О.П. строк на апеляційне оскарження постанови Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року. 
Апеляційну скаргу адвоката Булави О.П. залишити без задоволення, а постанову Кременецького районного суду Тернопільської області від 26 травня 2026 року щодо ОСОБА_1 — без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя