Справа № 740/4508/26 
Провадження № 2-а/740/46/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2026 року м. Ніжин 
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
головуючого - судді Карпуся І.М.,
із секретарем судового засідання Кубрак Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ніжині за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із адміністративним позовом, у якому просить скасувати постанову серії ЕНА № 7686289 від 08.08.2026 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Позов обґрунтовує тим, що 08.08.2026, будучи при виконанні своїх трудових обов`язків, він рухався на службовому автомобілі LADA 212140, д.н.з НОМЕР_1 , по вулиці Прилуцькій у м. Ніжині та був зупинений поліцейським Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Сербінчуком О.В. Необхідність зупинки поліцейський не аргументував.
В подальшому поліцейським було винесено постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
З даною постановою не згоден та вважає, що вона підлягає скасуванню, оскільки працівником поліції до матеріалів адміністративної справи не долучено будь-яких доказів, які б підтверджували, що автомобіль, яким керував позивач дійсно є автомобілем таксі чи автомобілем, що використовується для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, та підлягає обов`язковому технічному огляду і відповідає умовам, визначеним ст. 35 Закону України «Про дорожній рух».

Відповідачем - Головним управлінням Національної поліції в Чернігівській області подано відзив, у якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 з наступних підстав.
08.08.2026 інспектором Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Сербінчуком О.В. під час патрулювання та здійснення контролю за безпекою дорожнього руху було виявлено транспортний засіб LADA 212140, д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався поза межами населеного пункту без ввімкненого ближнього світла фар. Факт безпосередньої зупинки та розгляду справи відбувся за адресою: м. Ніжин, вул. Прилуцька, 170. Під час зупинки інспектор поліції належним чином представився, пояснив позивачу суть виявленого правопорушення (рух без ввімкненого ближнього світла фар поза містом) та висунув законну вимогу пред`явити документи, передбачені пунктом 2.1 ПДР. Отже, процедура зупинки та початку розгляду справи була проведена у відповідності до вимог чинного законодавства.
Під час перевірки пред`явлених позивачем документів було встановлено, що водій ОСОБА_1 керував вищезазначеним транспортним засобом, який не пройшов обов`язковий технічний контроль, при обов`язковості його проходження. Вказаними діями водій порушив вимоги п. 31.3 «б» ПДР, згідно з яким забороняється експлуатація транспортних засобів, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю). 
За результатами розгляду справи на місці події інспектором поліції було винесено постанову серії ЕНА № 7686289 від 08.08.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. 
Позивач у своїй позовній заяві обґрунтовує свою позицію тим, що керований ним автомобіль нібито є легковим автомобілем, що не використовується для отримання прибутку, а отже, відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», не підлягає обов`язковому технічному контролю. Відповідач не погоджується із таким тлумаченням норм права виходячи із наступного.
Оскільки транспортний засіб належить ПП "АГРОПРОГРЕС", а найманий працівник (позивач) використовував його для виконання своїх прямих трудових обов`язків, такий автомобіль є інструментом забезпечення господарської діяльності підприємства. Будь-яка господарська діяльність підприємства спрямована на отримання прибутку. Відповідно, використання службового транспортного засобу особою беззаперечно є використанням з метою забезпечення діяльності, спрямованої на отримання прибутку. 
Таким чином, транспортний засіб LADA 212140 не підпадає під винятки, передбачені ч. 2 ст. 35 Закону України «Про дорожній рух», і підлягає обов`язковому технічному контролю. 
Відсутність протоколу перевірки технічного стану на вказаний автомобіль утворює прямий і беззаперечний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП, а отже оскаржувана позивачем постанова є законною та обґрунтованою.

Учасники справи в судове засідання не з`явились.
Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов наступного висновку.
Встановлено, що 08.08.2026 інспектором Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області старшим лейтенантом поліції Сербінчуком О.В. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №7686289, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.
Відповідно до постанови, 08.08.2026 о 07:09:19 у м. Ніжині, вул. Прилуцька, 170, водій ОСОБА_2 керував транспортним засобом LADA 212140, д.н.з. НОМЕР_1 , що не пройшов обов`язковий технічний контроль при обов`язковості його проходження, чим порушив п. 31.3 б ПДР – експлуатація транспортних засобів, які не пройшли обов`язковий технічний контроль, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 ст. 121 КУпАП.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки LADA модель 212140, реєстраційний номер НОМЕР_1 , тип – легковий універсал, кількість сидячих місць із місцем водія – 4, перебуває у власності ПП «АГРОПРОГРЕС» (а.с.8).
Довідкою виданою ПП «Агропрогрес» 14.08.2026 підтверджується, що ОСОБА_1 працює у ПП «Агропрогрес» з 02.12.2024 по даний час на посаді майстра-налагоджувальника з технічного обслуговування машинно-тракторного парку (а.с.10).
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
В свою чергу, відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу, у зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.121 КУпАП.
Положеннями ч. 3 ст. 121 КУпАП передбачено, що керування водієм транспортним засобом, що підлягає обов`язковому технічному контролю, але своєчасно його не пройшов, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.93 N 3353-XII, порядок дорожнього руху на території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306.
В силу приписів статті 14 Закону №3353-XII учасники дорожнього руху серед іншого зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР), учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Згідно з пунктом 1.9. ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пп. "б" п. 31.3 ПДР забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством, якщо вони не пройшли обов`язковий технічний контроль (для транспортних засобів, що підлягають такому контролю).
Відповідно до ст. 35 Закону України "Про дорожній рух" транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Обов`язковому технічному контролю не підлягають:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
3) технічні засоби для агропромислового комплексу, визначені Законом України "Про систему інженерно-технічного забезпечення агропромислового комплексу України";
Обов`язковий технічний контроль транспортного засобу передбачає перевірку технічного стану транспортного засобу, а саме: системи гальмового і рульового керування, зовнішніх світлових приладів, пневматичних шин та коліс, світлопропускання скла, газобалонного обладнання (за наявності), інших елементів у частині, що безпосередньо стосується безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього природного середовища.
Порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів визначає Кабінет Міністрів України.
Відповідно до п. 1 Постанови №137 порядок проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів (далі - Порядок) визначає процедуру проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, зареєстрованих уповноваженими органами МВС (далі - транспортні засоби), за результатами якої встановлюється їх придатність до експлуатації або неможливість експлуатації, крім таких транспортних засобів:
1) легкові автомобілі усіх типів, марок і моделей, причепи (напівпричепи) до них (крім таксі та автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку), мотоцикли, мопеди, мотоколяски та інші прирівняні до них транспортні засоби - незалежно від строку експлуатації;
2) легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, вантажні автомобілі незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепи до них - із строком експлуатації до двох років.
Згідно з п. 3 Постанови №137 періодичність проходження обов`язкового технічного контролю становить:
для легкових автомобілів, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
для вантажних автомобілів незалежно від форми власності вантажопідйомністю до 3,5 тонни, причепів до них із строком експлуатації більше двох років - кожні два роки;
для вантажних автомобілів вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них та таксі незалежно від строку експлуатації - щороку;
для автобусів та спеціалізованих транспортних засобів, що перевозять небезпечні вантажі, незалежно від строку експлуатації - двічі на рік.
За вимогою власника обов`язковий технічний контроль транспортного засобу, який зареєстрований в установленому порядку, але не підлягає обов`язковому технічному контролю, проводять за процедурою, визначеною цим Порядком.
Аналіз наведених приписів дає підстави для висновку, що обов`язковому технічному контролю підлягають лише ті легкові транспортні засоби, які використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку.
Матеріалами справи підтверджено, що транспортний засіб марки «LADA» модель «212140», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував позивач є легковим транспортним засобом, що належить ПП «Агропрогрес».
Службовий легковий автомобіль, що експлуатується юридичною особою, яка провадить господарську діяльність з метою отримання прибутку, відноситься до транспортних засобів, що використовується з метою отримання прибутку, згідно з п.п. 15 п. 2 Постанови №137. 
Разом з цим, за визначенням статті 35 Закону України "Про дорожній рух" та п. 1 Постанови №137 обов`язковому технічному контролю (серед легкових автомобілів) підлягають саме легкові автомобілі, що використовуються для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а не усі транспортні засоби, що використовуються з метою отримання прибутку.
Доказів використання позивачем транспортного засобу для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку відповідачем не надано. 
Доводи відповідача про те, що обов`язковому технічному контролю підлягають усі службові автомобілі, які належать юридичним особам, які здійснюють підприємницьку діяльність з метою одержання прибутку, є хибними і не грунтуються на законі, про що свідчить і практика застосування наведених законодавчих положень судами вищої інстанції (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.10.2019 у справі №678/483/17, постанова Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.02.2024 у справі № 754/17372/23, постанова п`ятого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2026 у справі №947/8901/26). 
Відповідно до ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Згідно зі статтею 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідачем не надано доказів використання ОСОБА_1 транспортного засобу саме для перевезення пасажирів або вантажів з метою отримання прибутку, а отже вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 121 КУпАП не доведена.
Вимогами ч. 3 ст. 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Суд приходить до висновку, що позовні вимоги до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області підлягають задоволенню, оскаржувана постанова скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення - закриттю.
Щодо судових витрат, суд бере до уваги, що Конституційний Суд України у рішенні від 09.09.2026 №10-р(ІІ)/2026 у справі № 3-148/2025(288/25) зазначив, що із конституційно узгодженого (конформного) тлумачення абзацу сьомого підпункту 1, підпункту 5 пункту 3 частини другої статті 4 Закону України "Про судовий збір" в системному зв`язку із приписами частини другої статті 55 Конституції України, а також із юридичними позиціями Конституційного Суду України, випливає, що сплата судового збору у справах про оскарження постанов про накладення адміністративного стягнення цими приписами Закону України "Про судовий збір" не передбачена.
Отже, з урахуванням положень Закону України "Про судовий збір" і наведеної правової позиції Конституційного Суду України, ОСОБА_1 не повинен сплачувати у цій справі судовий збір за подання позову. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач і не сплатив такого збору на рахунок за реквізитами для сплати судового збору до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області, а тому відсутні підстави для вирішення у справі у процесуальному порядку питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору. 
Водночас позивачем при подачі адміністративного позову на підтвердження сплати судового збору у сумі 665,60 гривень до позову додано копію платіжної інструкції про сплату платником ОСОБА_3 , фактичний платник ОСОБА_1 , зазначеної суми коштів на рахунок за реквізитами для сплати судового збору до Сумського районного суду Сумської області. 
Питання про повернення зазначеної суми коштів платнику може бути вирішено згідно з Порядком повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 №787, за заявою платника до Сумського районного суду Сумської області про повернення (перерахування) коштів з бюджету. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 5, 6, 7, 9, 77, 241-247, 268, 271, 286 КАС України, суд 
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 7686289 від 08.08.2026, винесену інспектором Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області Сербінчуком О.В., про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 121 КУпАП і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн., - скасувати і закрити справу про адміністративне правопорушення
Рішення суду згідно ч. 4 ст. 286 КАС України може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду у десятиденний строк з дня його проголошення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя    І.М. Карпусь