ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2026 р. | Справа № 440/1419/26
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 та додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2026, головуючий суддя І інстанції: А.Б. Головко, м. Полтава, по справі № 440/1419/26
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" 
до  Головного управління ДПС у Полтавській області    
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" (далі - позивач, ТОВ "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта") звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Полтавській області (далі - відповідач), в якому просила:
- визнати протиправними та скасувати податкового повідомлення - рішення від 24.10.2025 року № 00161720701.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі №440/1419/26 адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" задоволено.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.10.2025 року № 00161720701.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 17 454,24 грн.
Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 червня 2026 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" про розподіл судових витрат у справі №440/1419/26 задоволено частково.
Ухвалено у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення додаткове рішення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000; код ЄДРПОУ 44057192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" (с. Бакай, Полтавський район, Полтавська область, 38403; код ЄДРПОУ 24389445) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).
В іншій частині заяву залишено без задоволення.
Головне управління ДПС у Полтавській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що висновки суду про задоволення позову не відповідають обставинам справи, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21 травня 2026 року у справі №440/1419/26 та додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 червня 2026 року винесені з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" зареєстроване як юридична особа (код ЄДРПОУ 24389445).
В період з 27.07.2025 року по 19.08.2025 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області проведено документальну планову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органі за період з 01.04.2019 року по 31.12.2024 року, за результатами якої складений акт перевірки № 12975/16-31-07-01-01/24389445 від 09.09.2025 року.
За висновками акту перевірки № 12975/16-31-07-01-01/24389445 від 09.09.2025 року встановлено порушення ТОВ "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта", зокрема:
- пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пунктів 8.1, 8.2, 8,4 статті 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, щодо не відображення інформації (орендовані земельні ділянки в кількості 1426 шт.) в звіті за формою № 20 - ОПП "Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність".
На підставі акта перевірки 12975/16-31-07-01-01/24389445 від 09.09.2025 року Головним управлінням ДПС у Полтавській області було винесено податкове повідомлення - рішення від 24.10.2025 року № 00161720701, яким застосовано штрафну санкцію в сумі 1 454 520,00 грн.
Не погодившись з податковим повідомленням - рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.10.2025 року № 00161720701, позивач оскаржив його до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.10.2025 року № 00161720701.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень (дій) суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення (дії) на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Предметом оскарження у справі є податкове повідомлення – рішення від 24.10.2025 року № 00161720701.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України).
Згідно пп. 4.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до підпунктів 14.1.36. статті 14 ПК України встановлено, що господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Об`єктом оподаткування можуть бути майно, товари, дохід (прибуток) або його частина, обороти з реалізації товарів (робіт, послуг), операції з постачання товарів (робіт, послуг) та інші об`єкти, визначені податковим законодавством, з наявністю яких податкове законодавство пов`язує виникнення у платника податкового обов`язку (пункт 22.1 статті 22 Податкового кодексу України).
Загальні положення щодо обліку платників податків врегульовано статтею 63 глави 6 розділу II ПК України.
Так, відповідно до пункту 63.1 статті 63 ПК України, облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з приписами пункту 63.3 статті 63 ПК України, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням, є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідним розділом цього Кодексу.
Платник податків зобов`язаний стати на облік у відповідних контролюючих органах за основним та неосновним місцем обліку, повідомляти про всі об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, контролюючі органи за основним місцем обліку згідно з порядком обліку платників податків.
Відповідно до статті 62 глави 5, статей 63 - 68 глави 6 розділу II, пункту 133.3 статті 133, пунктів 153.13, 153.14 статті 153 розділу III, пункту 335.2 статті 335 розділу XVIII Податкового кодексу України наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 29.12.2011 за №1562/20300, з метою використання єдиної раціональної методики обліку платників податків і зборів у контролюючих органах був затверджений Порядок обліку платників і зборів (надалі - Порядок № 1588).
Приписами пункту 1.2 Порядку № 1588 передбачено, що ведення обліку платників податків є одним із способів податкового контролю. Облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
В силу положень пункту 1.3 Порядку № 1588, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають усі платники податків.
Відповідно до пункту 1.4 Порядку № 1588, з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання осіб (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, які пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (неосновне місце обліку).
Порядок обліку об`єктів оподаткування та об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням визначено у розділі VIII Порядку №1588, згідно з пунктом 8.1 якого платник податків зобов`язаний повідомляти про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням до контролюючих органів за основним місцем обліку.
Положеннями пункту 8.2 Порядку №1588 визначено, що об`єктами оподаткування і об`єктами, пов`язаними з оподаткуванням або через які провадиться діяльність (далі - об`єкти оподаткування), є майно та дії, у зв`язку з якими у платника податків виникають обов`язки щодо сплати податків та зборів. Такі об`єкти за кожним видом податку та збору визначаються згідно з відповідними розділами Податкового кодексу України.
Відокремлені підрозділи юридичної особи подають інформацію про об`єкти оподаткування, що знаходяться на їх балансі.
Юридична особа інформує про всі об`єкти оподаткування крім тих, відомості щодо яких надані до відповідних контролюючих органів відокремленими підрозділами такої юридичної особи.
Повідомлення за формою №20-ОПП повинні подавати всі платники податків - як юридичні, так і фізичні особи-підприємці в разі наявності, виникнення, зміни типу об`єкта оподаткування.
Основною метою запровадження форми №20-ОПП є отримання від платників податків інформації про всі наявні в них об`єкти майна, їх місцезнаходження, переміщення та стан, у якому вони фактично перебувають (використовуються, тимчасово не використовуються, не використовуються тощо).
Відповідно до пункту 117.1 статті 117 ПК України, неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Колегія суддів враховує, що у подібних правовідносинах, які знайшли своє відображення у постановах від 18.11.2022 у справі № 824/1298/18-а, від 28.09.2022 у справі № 160/3561/20, від 04.05.2022 у справі № 160/12341/19, від 15.02.2022 у справі № 160/2155/20, від 03.06.2021 у справі № 640/7244/19, від 20.05.2021 у справі № 560/3008/19, від 21.07.2020 у справі № 826/14197/17, Верховний Суд виходив з того, що встановлений факт неподання платником податків повідомлення за формою 20-ОПП за кожним об`єктом оподаткування є підставою для застосування штрафних санкцій на підставі пункту 117.1 статті 117 ПК України відповідно до кількості таких об`єктів оподаткування.
З подібним підходом Верховний Суд розглядав справи № 640/23530/21 (постанова від 10.11.2022), № 640/18768/19 (постанова від 11.05.2022), однак, за наслідками касаційного перегляду направив їх на новий розгляд, оскільки суди попередніх інстанцій не встановили кількості об`єктів, щодо яких не було подано повідомлення за формою 20-ОПП.
Згідно з пунктом 8.4 Порядку № 1588 повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, за формою № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. У повідомленні за формою № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
Тобто, повідомлення про об`єкти оподаткування і об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. №20-ОПП, подається до контролюючого органу протягом 10 робочих днів з дати оформлення договору купівлі-продажу, оренди чи іншого документа на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування. Довідник об`єктів оподаткування розміщено на офіційному сайті ДПС України.
Подібна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 у справі №560/3008/19.
Пунктом 117.1 статті 117 ПК України передбачено, що неподання у строки та у випадках, передбачених цим Кодексом, заяв або документів для взяття на облік у відповідному контролюючому органі, реєстрації змін місцезнаходження чи внесення інших змін до своїх облікових даних, неподання виправлених документів для взяття на облік чи внесення змін, подання з помилками чи у неповному обсязі, неподання відомостей стосовно осіб, відповідальних за ведення бухгалтерського обліку та/або складення податкової звітності, відповідно до вимог встановлених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу на самозайнятих осіб у розмірі 340 гривень, на юридичних осіб, відокремлені підрозділи юридичної особи чи юридичну особу, відповідальну за нарахування та сплату податків до бюджету під час виконання договору про спільну діяльність, - 1020 гривень.
Зі змісту акту перевірки № 12975/16-31-07-01-01/24389445 від 09.09.2025 року встановлено, що відповідно до податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи (№9200375290 від 18.07.2024 року, уточнююча загальна), Додатку І «Відомості про наявність земельних ділянок» встановлено, що платником підтверджено право користування земельними ділянками на умовах оренди, земельні ділянки в розрізі категорій земельних ділянок. мат укладання договорив, кадастрових помер земельних ділянок (у разі наявності), кодів адміністративно-територіальних одиниць за КАТОТТГ, площ земельних ділянок та інше - 1426 об?єктами, в т.ч.: рілля - 1383 об?єкти, сіножаті - 23 об?єкти, пасовища 18 об`єктів, багаторічні насадження - 2 об`єкти.
На підставі вказаного, контролюючим органом встановлено порушення ТОВ "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України, пунктів 8.1, 8.2, 8,4 статті 8 Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 року № 1588, щодо не відображення інформації (орендовані земельні ділянки в кількості 1426 шт.) в звіті за формою № 20 - ОПП "Повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність".
Водночас, контролюючий орган дійшов висновку про порушення лише на підставі податкової декларації платника єдиного податку четвертої групи (№9200375290 від 18.07.2024 року, уточнююча загальна), однак, в акті перевірки та матеріалах справи не містяться відомостей щодо способу, в який контролюючим органом було ідентифіковано наявність у позивача спірних об`єктів оподаткування та які документи при цьому були досліджені.
Разом з тим, сама по собі податкова декларація платника єдиного податку четвертої групи, в якій зазначено відомості про орендовані земельні ділянки, не може безпосередньо підтверджувати факт невиконання позивача обов`язку, передбаченого пунктом 63.3 статті 63 Податкового кодексу України та пунктами 8.1, 8.2, 8.4 розділу VIII Порядку № 1588. 
При цьому, відповідачем в акті перевірки не конкретизовано порушення та не розкрито його зміст, зокрема, не вказано об`єкта оподаткування, стосовно якого позивач повинен був подати повідомлення, в які строки він це повинен був вчинити, яке саме порушення він допустив (не подав чи подав несвоєчасно) тощо.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у акті перевірки контролюючий орган виходив із "масиву" 1426 земельних ділянок без належної індивідуалізації (пооб`єктно); не зазначена інформація про дати, коли були оформлені правоустановлюючі документи на право користування об`єктом оподаткування; кадастрові номери земельних ділянок; строки надання відомостей про ці об`єкти оподаткування, через які проводиться діяльність, за формою №20 -ОПП), що саме по собі виключає доведеність складу правопорушення та винність позивача.
Разом з тим, слід відзначити, що Акт перевірки є носієм доказової інформації про виявлені контролюючим органом порушення вимог законодавства суб`єктами господарювання, документом, на підставі якого приймається відповідне рішення контролюючого органу, а тому оцінка акта, в тому числі й оцінка дій службових осіб контролюючого органу щодо його складання, викладення у ньому висновків перевірки, може бути надана судом при вирішенні спору щодо оскарження рішення, прийнятого на підставі такого акта.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14.04.2020 у справі № 810/711/17, від 20.01.2021 року у справі № 807/1671/16.
У постанові від 18 березня 2025 року у справі № 160/21398/24 Верховний Суд виснував, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, він є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких прийнято податкове повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу.
Вказану позицію, також, висловив Верховний Суд у постанові від 29 травня 2025 року у справі №300/1608/20.
Разом з тим, саме лише покликання на наявність об`єктів оподаткування, без документального підтвердження таких обставин, не може слугувати підставою для застосування штрафних санкцій, оскільки викладені у акті перевірки дані не відображають дійсної інформації про об`єкти оподаткування платника податку, інформації про дату оформлені правоустановлюючі документи на право володіння, користування або розпорядження об`єктом оподаткування (а саме їх реєстрація у встановлений законодавством спосіб), а також строки надання відомостей про ці об`єкти оподаткування за формою № 20-ОПП.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що застосування до ТОВ "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" штрафної санкції за податковим повідомленням-рішенням Головного управління ДПС у Полтавській області від 24.10.2025 року № 00161720701 не ґрунтується на вимогах закону, що свідчить про його протиправність та наявність підстав для скасування.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги колегією суддів не встановлено. 
Щодо додаткового рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09 червня 2026 року, колегія суддів зазначає наступне.
Від представника позивача 26.05.2026 р. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 21000,00 грн.
Додатковим рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 09 червня 2026 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" про розподіл судових витрат у справі №440/1419/26 задоволено частково.
Ухвалено у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" до Головного управління ДПС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення додаткове рішення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області (вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000; код ЄДРПОУ 44057192) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Агрооб`єднання фермерських господарств "Еліта" (с. Бакай, Полтавський район, Полтавська область, 38403; код ЄДРПОУ 24389445) судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн. (п`ять тисяч гривень нуль копійок).
В іншій частині заяву залишено без задоволення.
Приймаючи додаткове рішення про стягнення витрат на правову допомогу суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність зменшення витрат на професійну правничу допомогу в цій справі до 5000,00 грн. у зв`язку з тим, предмет спору у цій справі не є складним, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Згідно з частиною третьою статті 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до приписів частин 1-5 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Положення частин першої та другої статті 134 КАС України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя № R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» від 5 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі “Баришевський проти України” (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі “Двойних проти України” (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі “Меріт проти України” (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що вирішенню питання про розподіл судових витрат передує врахування судом, зокрема, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, значення справи для сторін.
При цьому принципи обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору повинні розглядатися, у тому числі, через призму принципу співмірності, який, як уже зазначалося вище, включає такі критерії: складність справи та виконаних робіт (наданих послуг); час, витрачений на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих послуг та виконаних робіт; ціна позову та (або) значення справи для сторони. Крім того, врахування таких критеріїв не ставиться законодавцем у залежність від результату розгляду справи.
Зокрема, при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (частина перша статті 72 КАС України).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі №320/22094/23.
З метою підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено: ордер, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, договір про надання правничої допомоги №53/11-25 від 11.11.2025 року, акт приймання-передачі наданих послуг від 21.05.2026 №53-2, рахунок-фактура від 21.05.2026, скріншот оплати з банку від 21.05.2026.
Згідно до п.1.2 Договору про надання правничої допомоги №53/11-25 від 11.11.2025 року встановлено, що правнича допомога безпосередньо пов`язана з оскарженням в адміністративному та /чи судовому порядку (визнання протиправним та скасування) податкового повідомлення-рішення від 24.10.2025 р. №00161720701 прийнятого Головним управлінням ДПС у Полтавській області , яким до Клієнта застосовано штрафні (фінансові) санкції (штраф) у сумі 1 454 520,00 грн. 
Відповідно до п. 4.2 вказаного Договору встановлено, що сторони узгодили, що вартість послуг щодо захисту, представництва та надання правничої допомоги з оскарження податкового повідомлення-рішення від 24.10.2025 року №00161720701 прийнятого Головним управлінням ДПС у Полтавській області в суді першої інстанції (Полтавському окружному адміністративному суді) при розгляді справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, визначається Сторонами у фіксованому розмірі і становить 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч гривень 00 копійок) грн., у разі розгляду справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін, окремо сплачується участь Адвоката в судовому засіданні в розмірі 1500,00 грн за кожне судове засідання, незалежно від витраченого часу.
21.05.2026 між сторонами підписано акт приймання-передачі наданих послуг №53-2 згідно якого погоджено надані адвокатом клієнту послуги та визначено, що роботи виконано на загальну суму 21 000 грн.
На підставі рахунку-фактури від 21.05.2026 №2-53-11-25 та на виконання свого грошового зобов`язання позивач сплатив адвокату його гонорар в сумі 21000,00 грн, що підтверджується матеріалами справи.
Отже, в підтвердження надання правової допомоги позивачем надано відповідні документи.
Колегія суддів зазначає, що визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності розміру задоволених судом судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Доводи апеляційної скарги не містять жодних обґрунтувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо співмірності погоджених до відшкодування судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт, так само як і не містять розрахунку суми витрат, які, за позицією відповідача, є належними до відшкодування, а зводяться фактично до цитування норм процесуального права, що регулюють спірні правовідносини.
Враховуючи вказане, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.
Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 21.05.2026 по справі № 440/1419/26 залишити без змін.
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Полтавській області на додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2026 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 09.06.2026 №440/1419/26 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя | | Я.М. Макаренко
Судді | | С.П. Жигилій   Т.С. Перцова
Повний текст постанови складено 15.09.2026 року