Справа № 344/13973/24 
Провадження № 22-ц/4808/803/26 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Василишин Л. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючої (суддя-доповідач): Василишин Л. В.,
суддів:     Баркова В. М., Максюти І. О., 
секретаря    Петріва Д.Д.
за участю представника апелянта адвоката Ванкевича А.В.
представників відповідача адвокатів Вінтоняка Н.М.,Коваленка Я.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скарг у представника ОСОБА_1 – адвоката Ванкевича Андрія Віталійовича на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року, ухвалене в складі судді Пастернак І. А. в місті Івано-Франківську, у справіза позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ванкевич Андрій Віталійович, до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» про визнання майнових прав,
в с т а н о в и в:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2024 року представник ОСОБА_1 – адвокат Ванкевич А. В. звернувся до суду із позовом до ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» про визнання майнових прав. 
В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що 24 травня 2022 року ОСОБА_1 та ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» уклали договір про цільовий внесок у діяльність за номером ЖРК/14/44. 
Предметом вказаного договору визначено обов`язок відповідача за рахунок цільового внеску позивача здійснити будівництво та передати у власність останнього об`єкт нерухомості, а саме: квартиру за будівельним номером АДРЕСА_1 . Розмір цільового внеску визначений та погоджений сторонами договору становить 1 648 530,00 гривень, який позивач сплатив в повному обсязі, що підтверджується виданою відповідачем квитанцією до прибуткового касового ордера №1 від 24 травня 2022 року. 
Не заперечуючи укладення договору і його виконання, відповідач, керуючись підпунктом 3 пункту 2.6. договору № ЖРК/14/44 від 24 травня 2022 року, надав згоду позивачу на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за цим договором на користь третьої особи без сплати винагороди, що також свідчить про виконання договору відповідачем. 
ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» своїх зобов`язань щодо введення будинку в експлуатацію та передання позивачу квартири у встановлений договором про цільовий внесок у діяльність строк не виконав. Зазначене унеможливлює реєстрацію за позивачем права власності на квартиру та позбавляє права вільно розпоряджатися нею.
Посилаючись на порушення прав позивача як добросовісного інвестора та керуючись положеннями статей 16, 190, 525-527, 530, 610, 629 ЦК України, представник ОСОБА_1 – адвокат Ванкевич А. В. просив суд визнати за позивачем майнові права на об`єкт будівництва за будівельною адресою:  АДРЕСА_2 з наступними характеристиками: квартира будівельний АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 3 загальною площею 83,8 кв.м., що розташована на 13 поверсі, 1 під`їзд згідно з договором про цільовий внесок у діяльність №ЖРК /14/44 від 24 травня 2022 року
Короткий зміст оскаржуваного рішення суду
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Ванкевич А. В., до ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» про визнання майнових прав.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що за відсутності доказів оплати саме кооперативу, як виконавцю, договір про цільовий внесок у діяльність ЖРК/14/44 від 24 травня 2022 року, укладений між ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» та ОСОБА_1 необхідно вважати таким, що не відбувся (не набрав чинності), а тому у відповідача перед позивачем не виникло жодних зобов`язань за таким договором відповідно до статті 509 ЦК України, зокрема зобов`язання збудувати, здати в експлуатацію та передати позивачу об`єкт будівництва у передбачений договором термін та строк, а у позивача, в свою чергу, не виникає майнових прав на об`єкт будівництва (квартиру).
Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги
Представник ОСОБА_1 – адвокат Ванкевич А. В. на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що представником відповідача подано відзив на позовну заяву з пропуском строку. У відзиві представник відповідача просив поновити строк для його подання, при цьому жодним чином не обґрунтував поважність причин пропуску такого строку та не надав відповідних підтверджуючих документів.
В порушення процесуальних норм, суд без прийняття відповідного рішення щодо поновлення строку, приєднав відзив відповідача з долученими документами до матеріалів справи та в подальшому зіслався на них в оскаржуваному рішенні.
Також, на думку представника апелянта, суд безпідставно не врахував під час ухвалення оскаржуваного рішення як доказ квитанцію до прибуткового касового ордеру з огляду на відсутність підпису касира на ній. Так, суд повинен оцінювати докази у їх сукупності, документ, який оформлений із порушенням формальних вимог може бути належним доказом, якщо в сукупності з іншими доказами підтверджує обставини, що мають значення для справи. Крім того, відповідач особисто видав позивачу цю квитанцію,чим створив презумпцію вчинення позивачем певних дій, спрямованих на виконання умов договору, укладеного між сторонами. У подальшому відповідач також надав письмову згоду на уступку (відступлення) права членства та зобов`язань за договором. Надання такої згоди є безумовним підтвердженням укладення договору та виконання зобов`язань за ним, оскільки юридично переуступка за неукладеним договором не є можливою. Ба більше, Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене постановою правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148, не містить жодних вимог щодо необхідності підписання квитанції саме касиром.
Крім того, представник апелянта наголошує, що саме по собі перевищення ліміту готівкових розрахунків не спростовує того факту, що грошові кошти прийнято відповідачем, на підтвердження чого видано квитанцію до прибуткового касового ордеру. Також, попри технічну умову договору про безготівкову форму розрахунку сторони фактично дійшли згоди щодо зміни способу виконання зобов`язання на готівкову, що підтверджується прийняття коштів керівником відповідача та видачею ним квитанції з мокрою печаткою. Такі дії можуть лише свідчити про неналежне виконання зобов`язань за договором, але в будь-якому випадку не вказують на неукладеність договору.
Представник апелянта також звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою пояснення свідків - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які були присутні під час передачі коштів та підписання договору, та які беззаперечно підтвердили факт укладення договору та сплати коштів. Вказані свідки не є зацікавленими особами у цій справі, їх показання узгоджуються між собою та із письмовими доказами, а тому повинні були бути враховані судом. Водночас показання свідка ОСОБА_4 – голови правління відповідача є недопустимим доказом у справі, оскільки такі не підтверджуються жодними іншими доказами у справі, а тягар доведення неукладеності або невиконання договору лежить на стороні, яка на це посилається, тобто на відповідача.
Також в порушення процесуальних норм, судом долучено і Звіт з надання впевненості незалежного аудитора № 39, виготовлений 30 вересня 2024 року ТОВ «Аудиторська компанія «Альфа-аудит ЛТД», оскільки такий не є належним та вірогідним доказом, який підтверджує відсутність чи наявність розрахунків, так як не є первинним документом бухгалтерського чи фінансового обліку та не має обов`язкового характеру відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про ведення касових операцій № 148. Окрім цього,аудиторська перевірка охоплювала не всі операції кооперативу.
Наголошує, що згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, відповідно до статті 525 цього кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а згідно за змістом статей 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та, зокрема, вимог цього Кодексу. Оскільки позивач повністю сплатив вартість пайового внеску за квартиру, а відповідач відмовляється виконувати свої зобов`язання за договором про цільовий внесок у діяльність, наявні правові підстави для визнання за позивачем майнових прав на проінвестовану квартиру.
Також представник апелянта зазначає, що суд першої інстанції у цій справі ухвалив рішення за його, як представника позивача, відсутності, незважаючи на подання ним заяви про відкладення судового засідання у зв`язку із перебуванням у відрядженні та проведенням контролюючим органом перевірки фінансової діяльності підприємства, юристом якого він є. Такі дії суду свідчать про порушення права позивача на справедливий судовий розгляд.
З наведених підстав просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
Представник ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» - адвокат Коваленко Я. О. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Зазначає, що відзив на позов до суду першої інстанції подано з дотриманням процесуальних строків, враховуючи дату ознайомлення з матеріалами справи, а тому доводи скарги в цій частині є необґрунтованими.
Звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази щодо передачі коштів за договорами. Надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру не є допустимими, достатніми та достовірними доказами на підтвердження факту передачі коштів, оскільки умовами договору передбачено перерахунок коштів на поточний рахунок відповідача. Вказаний факт може бути підтверджено лише банківською квитанцією про переказ коштів, а не касовим ордером. Крім того, як правильно зазначив суд першої інстанції, надана позивачем квитанція до прибуткового касового ордеру не відповідає вимогам Положення НБУ про проведення касових операцій, оскільки не містить підпису касира; відсутні реквізити, які підтверджують внесення коштів представниками; факт передачі готівкових коштів на суму понад 50 000,00 гривень суперечить законодавству. Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони позивача не підтвердили факт передачі коштів відповідачу, що також спростовує доводи апеляційної скарги. Водночас відповідач надав Звіт незалежного аудитора, який підтверджує відсутність будь-яких готівкових розрахунків між сторонами у спірний період. 
Заяви (клопотання) учасників справи
У судовому засіданні представник апелянта – адвокат Ванкевич А. В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задоволити.
Представники відповідача – адвокат Вінтоняк Н. М. та ОСОБА_5 заперечили щодо задоволення апеляційної скарги, просили оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Позиція Івано-Франківського апеляційного суду
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи
Судом встановлено, що 24 травня 2022 року Обслуговуючий кооператив «ЖБК «Спілка забудівників 26», як «Виконавець», та ОСОБА_1 , як «Замовник», уклали договір № ЖРК/14/44 про цільовий внесок у діяльність.
Предметом Договору визначено обов`язок Виконавця, за рахунок цільового внеску Замовника, здійснити будівництво і передати Замовнику обумовлений даним договором об`єкт, а Замовник за цим Договором, на підставі повного визнання ним Статуту кооперативу зобов`язується забезпечити вчасне внесення цільового внеску, цим самим забезпечивши відповідне фінансове забезпечення об`єкту будівництва та прийняти об`єкт у свою власність на виконання Статутних вимог кооперативу, умов цього договору та для задоволення потреб у житлі (п.1.1.Договору).
Цільовий внесок визначений у грошовому виразі, розмір якого становить 1 648 530,00 гривень, його сплата Виконавцю здійснюється Замовником шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в порядку та на умовах, визначених цим договором. Мета задоволення соціальних потреб асоційованого члена кооперативу (п.1.2, 1.3, 1.4. Договору).
У пункті 1.5 договору визначено, що з моменту здійснення першого платежу права володіння та розпорядження об`єктом переходять до Замовника, а володіння та розпорядження цільовим внеском переходить до Виконавця.
За Замовником закріплений наступний об`єкт, будівельна адреса: АДРЕСА_2 , з наступними характеристиками: квартира, будівельний номер АДРЕСА_3 , кількість кімнат 3, загальна площа, 83,8 кв.м., поверх 13, під`їзд 1 (п.1.6.Договору). Кінцевий термін здачі об`єкту в експлуатацію IV квартал 2023 року ( п. 1.7. Договору).
Відповідно до п. 4.1. Договору цей Договір вступає в силу з моменту його підписання та моменту передачі цільового внеску до кооперативу і діє повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим Договором відповідно до Статуту кооперативу або до моменту припинення (розірвання) цього Договору за ініціативною сторін (а.с.16-18, т. 1).
Згідно наданої позивачем квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 24 травня 2022 року, «ЖБК «Спілка забудівників 26» прийняв від ОСОБА_1 на підставі договору ЖРК 14/44 від 24 травня 2022 року грошові кошти у сумі 1 648 530,00 гривень. Вказана квитанція місить печатку підприємства та підпис в графі «Головний бухгалтер» без зазначення даних особи, яка здійснила підпис (а.с.19, том 1).
Головою правління ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» відповідно до умов пп. 3) п.2.6. договору № ЖРК /14/44 від 24 травня 2002 року надано ОСОБА_1 згоду на уступку (відступлення) права членства та своїх зобов`язань за договором № ЖРК/14/44 від 24 травня 2002 року на користь третьої особи без сплати винагороди (а.с.13, том 1).
Відповідно до п. 1.1., 1.2, 2.1, 2.2. Статуту Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» кооператив є юридичною особою, утвореною шляхом об`єднання на добровільних засадах фізичних та/або юридичних осіб на підставі рішення установчих зборів. Відповідно до завдань та характеру діяльності Кооператив за типом є обслуговуючим, за напрямком діяльності житлово-будівельним. Метою створення кооперативу є задоволення економічних, соціальних, житлових та інших потреб членів та асоційованих членів кооперативу (та членів їх сімей), на основі поєднання їх пайових внесків, особистих та колективних інтересів для участі в організації будівництва та чи реконструкції житлових будинків (будинку) та подальшої їх (його) експлуатації, поділу між ними ризиків і втрат, розвитку їх самоорганізації, самоврядування та самоконтролю. Предметом діяльності кооперативу є обслуговування та експлуатація багатоквартирних будинків житлових та нежитлових приміщень членів кооперативу і членів їх сімей за необхідності попередньо шляхом організації будівництва та будівництва багатоквартирних будинків, облаштуванням зовнішніх, внутрішніх інженерних мереж та споруд багатоквартирних будинків, за власні та інші залучені кошти, а також наступна експлуатація та управління будинком після введення багатоквартирних будинків в експлуатацію відповідно до законодавства України.
Кооператив для забезпечення його поточної діяльності має право від свого імені укладати договори, угоди та здійснювати інші, не заборонені законодавством України, правочини, в тому числі пов`язані з будівництвом, реконструкцією, експлуатацією і ремонтом багатоквартирних будинків, зовнішніх, внутрішніх інженерних мереж та споруд і надвірних будівель, утриманням прибудинкових територій , а також інші договори, відповідно до цілей його діяльності, передбачені Статутом Кооперативу п.3.6. Статуту.
Умови і порядок вступу до кооперативу, виходу чи виключення з нього, зокрема і асоційованих членів, визначено у розділі 5 Статуту (п.5.3, п.п.5.5. ).
Згідно з п. 12.7.7. Статуту до компетенції Голови правління належить: здійснювати операції, підписувати фінансові документи, договори від імені Кооперативу (у випадках передбачених цим Статутом, після одержання відповідного письмового дозволу або рішення Загальних зборів членів Кооперативу) (а.с.60-67, том 1).
У Звіті з надання впевненості незалежного аудитора № 39 від 30 вересня 2023 року, складеного ТОВ «Аудиторська компанія «Альфа-аудит ЛТД» за результатами аудиторської перевірки щодо організації та здійснення грошових розрахунків Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» за період 01 січня 2022 року по 31 грудня 2023 року та наявності розрахунків із фізичною особою ОСОБА_1 зазначено, що у результаті перевірки на основі виконаних процедур та отриманих доказів аудитор вважає, що отримав достатню впевненість стосовно організації грошових розрахунків Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» щодо здійснення чи не здійснення у перевіреному періоді грошових розрахунків між фізичною особою ОСОБА_1 , як учасником чи пайовиком Кооперативу, та Кооперативом, а також щодо стану розрахунків із фізичною особою ОСОБА_1 протягом перевіреного періоду.
За результатами аудиторської перевірки Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» встановлено, що грошові розрахунки Кооператив протягом періоду із 01.01.2022 по 31.12.2023 проводив виключно із використанням рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в банках в національній валюті».
Операцій із грошових розрахунків через касу Кооперативу у перевіреному періоді за даними бухгалтерського обліку Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» не виявлено. Рахунок бухгалтерського обліку 30 «Каса» відсутній у плані рахунків бухгалтерського обліку Кооперативу у перевіреному періоді з 01.01.2022 по 31.12.2023.
Інші рахунки бухгалтерського обліку грошових розрахунків, крім рахунку бухгалтерського обліку 311 «Поточні рахунки в банках в національній валюті», Кооперативом у перевіреному періоді із 01.01.2022 по 31.12.2023 не використовувались.
У бухгалтерському обліку Обслуговуючою кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» не виявлено жодних записів щодо ймовірних розрахунків між Кооперативом та фізичною особою ОСОБА_1 , як учасником чи пайовиком Кооперативу. (а.с.68-69, том 1).
Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правові, організаційні, економічні та соціальні основи функціонування кооперації в Україні визначають ЦК України та Закон України «Про кооперацію».
Кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування (стаття 2 Закону України «Про кооперацію»).
Відповідно до статті 11 Закону України «Про кооперацію» вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.
Статтею 384 ЦК України, положення якої кореспондують статті 19-1 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.
У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення у кооперативу, право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону (частина друга статті 19-1 Закону України «Про кооперацію»).
За частинами першою-четвертою статті 202 ЦК України правочин - це дія особи, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Метою будь-якого правочину є досягнення певних юридичних наслідків, що мають істотне значення для сторін правочину.
Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Договір, як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків.
Статтею 626 ЦК України визначено поняття договору, яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору (частина третя статті 626 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині першій статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права). Інвестор має право на придбання необхідного йому майна у громадян і юридичних осіб безпосередньо або через посередників за цінами і на умовах, що визначаються за домовленістю сторін, якщо це не суперечить законодавству України, без обмеження за обсягом і номенклатурою (частина перша статті 4, частини п`ята та шоста статті 7 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).
Інвестування та фінансування однієї квартири в об`єкті будівництва кількома інвесторами можливе виключно за умови укладення між ними договору в письмовій формі, в якому визначаються частка кожного інвестора та порядок внесення ним відповідної інвестиції (частина третя статті 9 Закону України «Про інвестиційну діяльність»).
У статті 2 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» визначено, що об`єкт інвестування - це квартира або приміщення соціально-побутового призначення (вбудовані в житлові будинки або окремо розташовані нежитлові приміщення, гаражний бокс, машиномісце тощо) в об`єкті будівництва, яке після завершення будівництва стає окремим майном.
Згідно зі статтею 177 ЦК України до об`єктів цивільних прав належать речі, майнові права та інше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).
За правилами статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
У статті 190 ЦК України визначено, що майно є особливим об`єктом, яким вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Окремо вказано, що майнові права є неспоживчою річчю та визнаються речовими правами.
З аналізу вказаних норм можна зробити висновок, що у ЦК України визначення майнового права відсутнє, оскільки у статті 190 ЦК України міститься вказівка лише про те, що майнові права є неспоживчою річчю і визнаються речовими правами. При цьому не викликає сумніву, що майнові права є об`єктом цивільних правовідносин.
Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги (абзац третій частини другої статті 3 Закону України від 12 липня 2001 року «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність»).
Концепція «майна» у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «майновими правами», а отже і «майном» (пункт 22 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 10 березня 2011 року у справі «Сук проти України», заява № 10972/05)).
Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.
Обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного (законного) очікування та стає предметом захисту у розумінні Першого протоколу до Конвенції є те, що таке очікування (вимога) повинно мати належне правове підґрунтя, тобто має бути достатнє правове джерело для відповідного очікування (вимоги). З цього приводу у пункті 103 рішення ЄСПЛ у справі «Saghinadze and other v. Georgia» (заява № 18768/06) зазначено, що для того, щоб «очікування» було законним, воно повинно бути більш конкретним, ніж звичайна надія і бути заснованим на нормі права або правовому акті (пункт 39 рішення ЄСПЛ у справі «Сеni v. Italy», заява № 25376/06).
Визначення майнового права як «права очікування» та повноваження власника таких прав наведено у правових висновках, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року у справі № 2610/22985/2012, від 16 жовтня 2019 року у справі № 761/5156/13-ц та постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 520/4555/17, від 26 січня 2022 року у справі № 761/3462/13-ц,від 08 червня 2022 року у справі № 947/25597/19, від 21 червня 2022 року у справі № 947/25617/19, від 08 січня 2025 року в справі № 363/641/22.
Отже, майнове право, яке є предметом договору, це обумовлене право на набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права.
Наведене свідчить про те, що громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також у тому, що набуте ними на законних підставах право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.
Захист майнових прав здійснюється у порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до норми статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
У частині першій статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина друга статті 328 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.
Згідно з частиною другою статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію квартира як окремий об`єкт цивільних правовідносин ще не існує і набуває юридично статусу об`єкта цивільних правовідносин лише після державної реєстрації, здійсненої відповідно до закону (постанова Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 521/19092/17).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 зроблено висновок, що нормами законодавства встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлено право власності інших осіб. Саме інвестор як особа, за кошти якої на підставі договору був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування. Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Право власності на нерухоме майно виникає з моменту прийняття його в експлуатацію, якщо таке передбачено законом чи договором, а повноцінним об`єктом у розумінні ЦК України такий об`єкт стає після його державної реєстрації.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено також у постанові Верховного Суду від 09 серпня 2023 року у справі № 753/6287/19.
Отже, інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.
Як зазначив у своїх постановах Верховний суд у подібних справах від 18 березня 2026 року у справі №344/16001/24, від 24 червня 2026 року у справі №344/13846/24, ключовим питанням при вирішенні цього спору є встановлення обставин не тільки укладення, а й безпосереднє виконання позивачем та відповідачем спірного договору про цільовий внесок у діяльність, зокрема, чи була здійснена реальна оплата позивачем вартості об`єкта нерухомості, тобто чи була сама господарська операція як така, на підставі чого інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування та право власності на збудоване нерухому майно.
Згідно з частиною другою статті 640 ЦК України якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Відповідно до визначень термінів, що містяться у статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію. За змістом частини другої статті 9 вказаного Закону первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Правилу цієї норми Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» кореспондує зміст пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 (далі - Положення № 88).
Підпунктом 2.1. пункту 2 Положення № 88 (в редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначено, що первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, які містять відомості про господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Виходячи з визначення законодавцем поняття первинного документа, підтвердженням господарської операції є саме рух матеріальних активів та коштів між контрагентами, а первинна документація є відображенням такої операції.
При цьому Податковий кодекс України (далі - ПК України) та Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не розглядають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що господарські операції для визначення податкового кредиту та витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення № 88 первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Такі правові висновки сформульовано Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 (провадження № 11-200апп21, пункти 78-83).
Отже, підтвердженням господарської операції є її фактичне здійснення та належним чином оформлені відповідно до вимог частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та пункту 2.4 Положення № 88 первинні бухгалтерські документи.
У постанові Верховного Суду від 10 грудня 2020 року у справі № 910/14900/19 зроблено висновки, що у разі дефектів первинних документів та невизнання стороною факту проведення господарської операції сторони не позбавлені можливості доводити ці факти іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару. Потрібно враховувати, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів.
Положення № 148 розроблено відповідно до Закону України «Про Національний банк України» і визначає порядок ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами (крім банків) та їх відокремленими підрозділами незалежно від організаційно-правової форми та форми власності (далі - підприємства), органами державної влади та органами місцевого самоврядування під час здійснення ними діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності (далі - установи), фізичними особами, які здійснюють підприємницьку діяльність (далі - фізичні особи-підприємці) (далі разом у тексті - суб`єкти господарювання), фізичними особами.
У пункті 3 Положення № 148 визначено, що касовий ордер - це первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Касові операції - це операції суб`єктів господарювання між собою та з фізичними особами, пов`язані з прийманням і видачою готівки під час проведення розрахунків через касу з відображенням цих операцій у відповідних книгах обліку.
Відповідно до пункту 5 Положення № 148 суб`єкти господарювання здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами через касу як коштами, одержаними як готівкова виручка, так і коштами, одержаними із банків.
Пунктом 6 Положення № 148 передбачено, що суб`єкти господарювання мають право здійснювати розрахунки готівкою протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами: 1) між собою - у розмірі до 10 000,00 грн включно; 2) з фізичними особами - у розмірі до 50 000,00 грн включно. Платежі понад установлені граничні суми проводяться через банки або небанківські фінансові установи, які в установленому законодавством порядку отримали ліцензію на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунку, шляхом переказу коштів з поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської фінансової установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.
Відповідно до пункту 7 Положення № 148 фізичні особи мають право здійснювати розрахунки готівкою: 1) із суб`єктами господарювання протягом одного дня за одним або кількома платіжними документами - у розмірі до 50 000,00 грн включно. Платежі на суму, що перевищує 50 000 грн, проводяться через банки або небанківські установи шляхом переказу коштів із поточного рахунку на поточний рахунок або внесення коштів до банку чи небанківської установи для подальшого їх переказу на поточні рахунки в банку.
Пунктом 25 Положення № 148 передбачено, що приймання готівки в касу проводиться за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником установи/підприємства. До прибуткових касових ордерів можуть додаватися документи, які є підставою для їх складання. Про приймання установами/підприємствами готівки в касу за прибутковими касовими ордерами видається квитанція (що є відривною частиною прибуткового касового ордера), підписана головним бухгалтером або особою, уповноваженою керівником, підпис яких може бути засвідчений відбитком печатки цієї/цього установи/підприємства. Використання печатки установою/підприємством не є обов`язковим.
Про факт отримання та повернення коштів свідчать банківські виписки про зарахування чи повернення грошей із поточного рахунка, а також прибуткові та видаткові касові ордери в разі внесення грошей до каси підприємства.
Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 12 червня 2020 року у справі № 169/506/17 (провадження № 61-37213св18) та від 01 жовтня 2025 року у справі № 757/20926/20-ц (провадження № 61-7369св25).
Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 15 грудня 2015 року у справі № 21-4266а15, постановах Верховного Суду від 19 березня 2019 року у справі № 809/1718/15, від 16 листопада 2022 року у справі № 1340/5529/18 господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків і руху його капіталу, а за змістом вже згаданої вище постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 (провадження № 11-200апп21) господарські операції мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2022 року у справі № 160/3364/19 сформувала підхід до оцінки реальності господарських операцій, згідно з яким аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. При цьому в первинних документах, які є підставою для бухгалтерського обліку, фіксуються дані лише про фактично здійснені господарські операції (пункт 64).
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частини перша, третя статті 77, частина друга статті 78 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Системний аналіз наведених процесуальних норм дозволяє дійти висновку, що кожна сторона зобов`язана вжити заходів та надати докази на підтвердження тієї обставини, на яку вона посилається як на підставу для задоволення вимоги чи навпаки на заперечення існування такі обставини, а суд, виходячи з наданих сторонами доказів здійснює їх оцінку.
У справі, яка переглядається, предметом договору про цільовий внесок у діяльність визначено обов`язок виконавця за рахунок цільового внеску замовника здійснити будівництво і передати замовнику обумовлений даним договором об`єкт, а замовник за цим договором на підставі повного визнання ним Статуту кооперативу зобов`язується забезпечити вчасне внесення цільового внеску, цим самим забезпечивши відповідне фінансове забезпечення об`єкту будівництва та прийняти об`єкт у свою власність на виконання статутних вимог кооперативу, умов цього договору та для задоволення потреб у житлі (пункт 1.1. договору).
Згідно з умовами пунктів 1.2-1.4 Договору цільовим внеском замовника є грошові кошти в розмірі 1 648 530 грн, які замовник передає виконавцю з метою задоволення соціальних потреб асоційованого члена кооперативу. Сплата цільового внеску відбувається шляхом перерахування коштів на поточний рахунок в порядку та на умовах, визначених цим договором.
За замовником закріплений об`єкт - будівельна адреса: АДРЕСА_2 ) з такими характеристиками: квартира, будівельний номер 44, кількість кімнат 3, загальна площа 83,8 кв.м, поверх 13, під`їзд 1 (пункт 1.6 договору). Кінцевий термін здачі об`єкту в експлуатацію - IV квартал 2023 року (пункт 1.7 договору).
У пункті 1.5 договору про цільовий внесок у діяльність визначено, що з моменту здійснення першого платежу права володіння та розпорядження об`єктом переходять до замовника, а володіння та розпорядження цільовим внеском переходить до виконавця.
Суд першої інстанції, надаючи оцінку відповідності первинних бухгалтерських документів вимогам Положення № 148 у зв`язку з відсутністю у бланку прибуткового касового ордера підпису касира та здійснення підпису в графі «Головний бухгалтер» без зазначення відомостей про особу, яку б можна було ідентифікувати, не врахував, що зміст пункту 25 вказаного Положення № 148 дозволяє приймання готівки в касу за прибутковим касовим ордером, підписаним головним бухгалтером. Вказана норма не містить застереження щодо прийняття готівки виключно касиром.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що ПК України та Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» не визначають невідповідність цивільно-правових повноважень особи на те, щоб діяти від імені юридичної особи, як самостійну підставу неналежності оформлених первинних документів, а складені нею первинні документи не позбавляють правового значення у випадку фактичного руху активів.
Ба більше, невідповідність сум внесених коштів у спосіб, визначений Положенням про ведення касових операцій у національній валюті України юридичними особами № 148, може лише вказувати на порушення процедури внесення коштів, тобто порушення посадовими особами касової дисципліни, що може мати наслідком настання юридичної відповідальності для останніх, однак не спростовує факт внесення позивачем грошових коштів. Тобто саме по собі перевищення ліміту готівкових розрахунків не спростовує того факту, що грошові кошти прийнято відповідачем, на підтвердження чого видано квитанцію до прибуткового касового ордеру.
Видавши таку квитанцію позивачу, відповідач створив презумпцію вчинення позивачем певних дій, спрямованих на виконання умов договору, укладеного між сторонами, спростувати яку за фактичних обставин цієї справи повинен відповідач.
Отже, відмовляючи у позові, суд обмежився висновком про невідповідність реквізитів, зазначених у бланку прибуткового касового ордера, вимогам Положення № 148, висновком аудитора щодо відсутності відповідної операції грошового розрахунку кооперативу в зазначений період, і посиланням на обмеження готівкових розрахунків під час фінансування будівництва житла, що з урахуванням наведених норм законодавства і вимог до оцінки доказів не може свідчити про невиконання позивачем обов`язку за договором № ЖРК/14/44 від 24 травня 2022 року.
При цьому суд першої інстанції залишив поза увагою те, що внесення позивачем як замовником грошових коштів відповідачу як виконавцю спрямовано на задоволення соціальних потреб позивача як асоційованого члена кооперативу, має відповідати дійсному економічному змісту діяльності та бути підтверджено реальністю господарської діяльності відповідача – фактичним будівництвом за власні та інші залучені кошти багатоквартирного будинку за будівельною адресою: АДРЕСА_2 , що не заперечував представник відповідача в судовому засіданні. Як встановлено з пояснень представника відповідача, будинок не введений в експлуатацію, але будівництво фактично завершено, а за позивачем договором закріплений об`єкт - квартира будівельний АДРЕСА_3 , кількість кімнат – 3, загальною площею 83,8 кв.м., що розташована на 13 поверсі, 1 під`їзд, згідно з пунктами 1.6., 1.7. договору про цільовий внесок у діяльність від 24 травня 2022 року, доказів відчуження якого суду не представлено.
Аналогічні вимоги до перевірки з`ясованих судом обставин в подібних справах викладені в постановах Верховного суду від 18 березня 2026 року у справі №344/16001/24, від 24 червня 2026 року у справі №344/13846/24.
Отже, враховуючи обставини справи і надані позивачем докази, апеляційний суд вважає доведеними і такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 до ОК «ЖБК «Спілка забудівників 26» про визнання за ним майнових прав на об`єкт будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_2 з наступними характеристиками: квартира будівельний АДРЕСА_3 , кількість кімнат – 3, загальною площею 83,8 кв.м., що розташована на 13 поверсі, 1 під`їзд згідно договору про цільовий внесок у діяльність № ЖРК/14/44 від 24 травня 2022 року.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Статтею 382 ЦПК України передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
У зв`язку із задоволенням позову з Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на оплату судового збору у сумі 22710 грн.
Керуючись статтями 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Ванкевича Андрія Віталійовича задоволити.
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» про визнання майнових прав задоволити.
Визнати за ОСОБА_1 майнові права на об`єкт будівництва за будівельною адресою:  АДРЕСА_2 з наступними характеристиками: квартира будівельний номер АДРЕСА_3 , кількість кімнат - 3 загальною площею 83,8 кв.м., що розташована на 13 поверсі, 1 під`їзд згідно з договором про цільовий внесок у діяльність № ЖРК /14/44 від 24 травня 2022 року.
Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «ЖБК «Спілка забудівників 26» на користь ОСОБА_1 22710 грн судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 14 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач:        Л. В. Василишин 
Судді:  В. М. Барков
І. О. Максюта