УКРАЇНА
 
БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 361/13348/25 
Провадження № 2/361/5203/25 
18.06.2026 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2026 року        м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Червонописького В.С.,
за участю секретаря судового засідання Тихоненко І.В.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
представника відповідача Власової О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Княжицького ліцею Броварської міської ради Броварського району Київської області, третя особа: Управління освіти і науки Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсація моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом до Княжицького ліцею Броварської міської ради Броварського району Київської області, у якому просила визнати незаконним та скасувати наказ директора Княжицького ліцею про її звільнення, поновити її на посаді заступника директора з НВР Княжицького ліцею. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральну шкоду за порушення норм чинного законодавства та порушення ділової репутації у розмірі 100000,00 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80220,00 грн. Позов обгрунтовано тим, що вона працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Княжицького ліцею Броварської міської ради Броварського району Київської області. Її трудові обов`язки, повноваження та відповідальність були визначені Посадовою інструкцією, затвердженою директором ліцею 02.01.2023 року та погодженою головою профспілкового комітету. Посадова інструкція підтверджує, що вона виконувала організаційно-управлінські функції, несла відповідальність у межах, прямо визначених документом, та не може бути притягнута до дисциплінарної відповідальності за дії, які не входять до її компетенції. У період серпень - жовтень 2025 року директором ліцею ОСОБА_3 було ініційовано низку службових заходів, які мали ознаки неправомірного тиску на неї та штучного формування доказової бази для майбутнього дисциплінарного стягнення. Зокрема, директором були створені: службові перевірки, проведення яких здійснювалося з порушенням трудового законодавства та без фактичних підстав; акти та доповідні записки, зміст яких не відповідав реальним обставинам та був спрямований на формування негативного уявлення про її роботу; вимоги та доручення, що виходили за межі її посадових обов`язків, суперечили затвердженій посадовій інструкції та містять завідомо невиконувані умови. Вказані дії директора: 1. Суперечили законодавству, оскільки оформлювалися без належних підстав, без попереднього з`ясування реальних обставин, без участі профспілки та з порушенням гарантій, передбачених ст. 147–149 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про освіту», ст. 58 Закону України «Про повну загальну середню освіту». 2. Порушували встановлені процедури, адже: службові перевірки проводилися без наказів, без створення комісії або з порушенням її складу. Її не ознайомлювали належним чином з документами; пояснення вимагалися у формі, що суперечить трудовому законодавству. 3. Були спрямовані на створення штучних підстав для дисциплінарного стягнення та подальшого звільнення, що підтверджується необгрунтованістю висунутих претензій, повторюваністю однотипних актів без реальних подій, які б їх спричинили; вибірковістю контролю саме щодо неї, тоді як до інших працівників аналогічні вимоги не застосовувалися. Таким чином, діяльність директора носила системний характер, була спрямована на дискредитацію, створення штучного «доказового» масиву та формування формальних підстав для усунення її з посади. 
У вересні 2025 року директор ліцею ОСОБА_3 здійснила низку дій, спрямованих на формування штучних та юридично неспроможних підстав для притягнення неї до дисциплінарної відповідальності. Ключовим елементом цих дій стало складання актів про нібито «ненадання щоденних звітів». Директором були складені такі акти: від 08.09.2025 та 09.09.2025 - спроба формування формального порушення. У зазначених актах стверджується, що позивач не надала «звіти про виконану роботу за день», однак ці акти є юридично нікчемними, оскільки у посадовій інструкції ОСОБА_1 (затверджена 02.01.2023) не містить жодного пункту, який встановлює обов`язок подавати щоденні звіти , інформувати директора у формі «щоденного рапорту», звітувати за кожен день у будь-якій формі. 
Отже, наказ директора від 04.09.2025 про обов`язкові «щоденні звіти» є незаконним, оскільки змінює трудову функцію Позивача в односторонньому порядку. Акти складені під час законної відсутності Позивача. Акти складені без присутності позивача. Позивач не була повідомлена про складання актів; не була присутня під час складання; Позивачу не пропонували надати пояснення; акти складалися односторонньо, з порушенням процедури.
10.09.2025 директором ліцею було видано наказ №149-к/тр, яким Позивачу оголошено догану. Підставою директор використала вказані акти №01-22/608 від 08.09.2025 та №01-22/609 від 09.09.2025. 
Догана накладена без витребування письмового пояснення працівника у порушення ст. 149 КЗпП.
Після безпідставного накладення догани 10.09.2025 директор ліцею ОСОБА_3 продовжила системні дії, спрямовані на штучне створення нових «порушень» з боку позивача, що свідчить про тиск, упередженість та переслідування працівника. Упродовж жовтня 2025 року директор ініціювала такі документи та перевірки: службову записку від 06.10.2025 щодо індивідуальних програм розвитку (ІПР); вимогу надати пояснення щодо "порушень інклюзії" - акт від 16.10.2025; низку службових перевірок щодо нібито "неналежної організації інклюзивного навчання". 
Однак зміст кожного з цих документів не відповідає фактичним обставинам, не має жодного відношення до реальних трудових обов`язків Позивача та не може слугувати підставою для дисциплінарної відповідальності. 
ІПР та інклюзія - це робота команди психолого-педагогічного супроводу, а не заступника директора. 
Під час розгляду справи було отримано офіційний лист Державної служби якості освіти України (ДСЯО), який містить об`єктивні висновки щодо організації інклюзивного навчання в Княжицькому ліцеї. 
Висновки ДСЯО прямо спростовують звинувачення директора та підтверджують, що всі недоліки, які директор намагалася інкримінувати Позивачу, виникли через управлінські та кадрові помилки директорки. 
Головне порушення - звільнення без погодження профспілкового комітету (підлягає автоматичному скасуванню) згідно практики Верховного суду.
Порушення ст. 147–149 КЗпП: дисциплінарне стягнення, покладене в основу звільнення, є незаконним.
Жодна норма ст. 40 чи ст. 41 КЗпП не може бути застосована до позивача, оскільки: немає факту систематичних порушень; немає доведених порушень; немає шкоди; немає повторності; немає причинно-наслідкового зв`язку між діями позивача і звільненням; є незаконність попередніх дисциплінарних заходів. Порушення ст. 2-1 КЗпП - упередженість, тиск, дискримінація.
Їй завдано значної моральної шкоди внаслідок незаконних дій директора Княжицького ліцею, системного тиску, мобінгу, психологічного переслідування, публічного приниження та незаконного звільнення, що підтверджується описаними вище обставинами та документами справи. Наведені дії директора виходили за межі трудових правовідносин, порушували законодавчі гарантії, порушували право її на повагу до честі та гідності, нормальні умови праці, а також спричинили істотні негативні наслідки у фізичному та емоційному стані.
Упродовж серпня-жовтня 2025 року директор: систематично здійснювала тиск на позивача; видавала незаконні письмові розпорядження, які не ґрунтувалися на жодних нормах; вимагала виконання "щоденних звітів", яких немає в посадовій інструкції; штучно створювала акти та службові записки з метою приниження та звинувачення; використовувала образливі, непедагогічні та принизливі слова у присутності інших працівників; обговорювала Позивача позаочі, формуючи негативний образ у колективі; створювала атмосферу психологічного тиску мобінгу, забороненого українським законодавством; 
безпідставно та незаконно викликала на співбесіди, погрожувала службовими записками; ставила необгрунтовані обвинувачення у "неналежному виконанні обов`язків"; діяла неетично, непрофесійно, порушуючи стандарти педагогічної етики та етичного кодексу освітян. 
Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
Відповідач надіслав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_1 була переведена на посаду заступника директора з навчально- виховної роботи. Після призначення на керівну посаду, ОСОБА_1 спочатку виконувала свої обов`язки належним чином і жодних претензій з боку керівництва ліцею до неї не було. Однак, починаючи з серпня 2025 року Позивачка почала недбало ставитися до виконання своїх посадових обов`язків, на неї стали скаржитися працівники ліцею: вчителі та техперсонал, а також батьки учнів. Скарги стосувалися не тільки невиконання покладених на заступника керівника посадових обов`язків, а і на ставлення до людей: батьків дітей, технічних працівників, педагогів та ін. Її поведінка була некоректною, зухвалою та грубою. Все це призвело до того, що директор попросила надати письмові пояснення щодо виниклої ситуації. 
Сама ж ОСОБА_1 в цей період почала писати скарги і звернення до управління освіти і науки Броварської міської ради, дзвонити на гарячу лінію, та надсилати звернення до інших органів. Всі її скарги і звернення стосувалися того, що нібито саме до неї з боку директора ліцею упереджене ставленні, здійснюється тиск та пригнічення. 
На підставі звернення ОСОБА_1 на гарячу лінію Управлінням освіти і науки Броварської міської ради Броварського району Київської області був виданий Наказ № 173 від 22.09.2025 «Про створення комісії для проведення службової перевірки». 
23 вересня 2025 року члени комісії відвідали Княжицький ліцей. За результатами перевірки щодо правомірності дій Княжицького ліцею, упередженого ставлення директора до заступника встановлено наступне: 
«Директор Княжицького ліцею має 4 заступників: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 . У день візиту комісії були відсутні на робочих місцях ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . У цей же день на електронну пошту Управління освіти і науки від ОСОБА_1 надійшла заява з поясненнями щодо ситуації, яка склалась в закладі. У ній вона зазначає, що директор перешкоджає її професійній діяльності та виконанню посадових обов`язків: не інформує про призначення вихователів ГДП, не надає можливості повноцінно організувати роботу ГДП, не здійснює розподілу годин на індивідуальне навчання тощо. 
Комісією виявлено, що табелі обліку робочого часу працівників закладу за липень, серпень, вересень 2025 рік відсутні (відповідно до посадових обов`язків відповідальна ОСОБА_1 ) Посадові інструкції заступників директора наявні. Заступники з ними ознайомлені під підпис. 
Перевірено ведення класних журналів. Вони ведуться в електронному вигляді в системі «Єдина школа». У класах 1-Б та 4-А, де українську мову викладає ОСОБА_1 журнал станом на 23.09.2025p не був заповнений та в системі не завантажене календарно-тематичне планування.
Було перевірено документацію асистентів вчителів та встановлено, що річні плани роботи і їх графіки роботи в більшості випадків не погоджені з заступником ОСОБА_1 , яка є відповідальною за даний напрямок. Зокрема, це стосується річних планів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . 
Комісією встановлено наявність низки заяв (скарг), поданих на ім`я директора Княжицького ліцею. 
Педагогічні працівники закладу (36 осіб) подали спільну заяву з висловленням недовіри заступнику директора ОСОБА_1 . У заяві зазначено, що ОСОБА_10 вчиняє дії, які принижують репутацію ліцею. Працівники повідомляють про неефективне виконання нею посадових обов`язків, що негативно впливає на психологічний клімат у колективі. Також наголошується на систематичному створенні конфліктних ситуацій і порушенні норм ділового спілкування, що суперечить принципам педагогічної етики. 
19.09.2025 надійшла ще одна заява від колективу технічного персоналу (12 осіб), у якій працівники висловлюють недовіру заступнику директора ОСОБА_1 у зв`язку з неповажним ставленням до техперсоналу та створення напруженої атмосфери у колективі. У заяві також порушується питання щодо доцільності перебування ОСОБА_1 на займаній посаді. 
Крім того, 17.09.2025 до закладу надійшло три заяви від батьків учнів 1-х класів у яких вони просять винести заступнику ОСОБА_1 догану та розглянути питання щодо її поведінки, оскільки вона надавала батькам неправдиву інформацію про роботу групи продовженого дня, що призвело до виникнення конфліктної ситуації. 
Також наявні заяви від асистентів вчителів, в яких вони повідомляють директора, що ОСОБА_1 дала їм вказівку самостійно розробити індивідуальну програму розвитку для учнів з ООП без проведення засідання команди супроводу. 
У вересні 2025 року виявилося, що ОСОБА_1 та ОСОБА_11 перебувають у родинних стосунках і одночасно перебувають у особистому підпорядкуванні одна одній, директор ліцею ОСОБА_3 повідомила їм про те, що така ситуація є порушенням норм ЗУ «Про запобігання корупції» і створює конфлікт інтересів. 01.09.2025 директор Княжицького ліцею у письмовому Повідомленні запропонувала ОСОБА_1 врегулювати даний конфлікт шляхом переведення останньої знову на посаду вчителя початкових класів. У іншому випадку така ситуація буде підставою для звільнення з займаної посади. 02.09.2025р ОСОБА_1 подала письмові заперечення щодо незгоди заступника директора з наявним конфліктом інтересів у зв`язку з роботою близьких осіб. У вказанному документі вона посилалась на те, що: «хоча у закладі працює її донька – ОСОБА_11 на посаді дефектолога та асистента вчителя і вона вважається такою, що перебуває у сфері її посадового впливу, однак, вважає, що у неї як у заступника директора відсутні службові повноваження щодо прийняття рішень стосовно посади, на якій перебуває її донька, а її повноваження не мають дискреційного характеру, які можуть бути реалізовані стосовно близької особи. Також у запереченнях міститься інформація про те, що ОСОБА_1 звернулася за роз`ясненнями до Національного агентства з питань запобігання корупції щодо наявності в її діях потенційного конфлікту інтересів. Резюмуючи вказала про свою категоричну незгоду проти її переведення на іншу посаду або звільнення». Директору ліцею ОСОБА_3 невідомо, яку саме відповідь на своє звернення до НАЗК отримала Позивачка, але в результаті, ОСОБА_11 сама подала заяву про звільнення її з займаної посади за власним бажанням.
Крім того, до Княжицького ліцею надійшли документи з виконавчої служби щодо відкритого виконавчого провадження №69808413, де боржником є ОСОБА_1 . У Постанові зазначалось про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Всупереч чинного законодавства, заступник директора ОСОБА_1 склала заяву про те, щоб ця постанова не виконувалася і з неї не відраховувалися грошові кошти. Директор ліцею їй відмовила у невиконанні вимог постанови приватного виконавця. 
10 вересня 2025 року заступнику директора ОСОБА_1 оголошено догану за невиконання посадових обов`язків та розпорядження директора ліцею щодо надання звіту за виконану роботу через систематичне невиконання своїх посадових обов`язків, створення у колективі конфліктних ситуацій, численних погроз директору ліцею та скарг на заступника ОСОБА_1 з боку батьків та працівників ліцею, а пізніше повідомлено про звільнення за п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України. Від ознайомлення з наказом про винесення догани, про звільнення з займаної посади, заступник директора по навчально-виховній роботі відмовилася. 
Щодо моральної шкоди, нібито, нанесеної ОСОБА_1 її звільненням з посади заступника директора, то вона не підлягає стягненню, оскільки на її обгрунтування не надано належних та достовірних доказів. Всі звинувачення у мобінгу, тиску та приниженні відбувалися саме з боку самої Позивача на адресу директора ліцею.
Позивачка, її представник у судовому засіданні позов підтримали, просили його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Заслухавши пояснення учасників справи, всебічно проаналізувавши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.
Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на посаді заступника директора з навчально-виховної роботи Княжицького ліцею Броварської міської ради Броварського району Київської області. 
Наказом Княжицького ліцею Броварської міської ради №149-к/тр від 10.09.2025 оголошено догану ОСОБА_1 - заступнику директора з навчально-виховної роботи Княжицького ліцею Броварської міської ради у зв`язку з невиконанням посадових обов`язків та розпорядження директора ліцею від 04.09.2025 щодо надання звіту про виконану роботу за робочі дні 08.09.-09.09.2025, що є порушенням трудової дисципліни та посадових обов`язків. Попереджено ОСОБА_1 , що у разі повторного порушення трудової дисципліни до неї можуть бути застосовані більш суворі заходи дисциплінарного впливу.
Наказом Княжицького ліцею Броварської міської ради №195-к/тр від 16.10.2025 ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Княжицького ліцею Броварської міської ради відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України (систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення). 
Згідно розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 16 жовтня 2025 року по 18 червня 2026 року сума заборгованості складає 220123,06 грн.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , яка на момент спірних правовідносин перебувала на посаді голови профспілкового комітету, заступника директора з навчально-виховної роботи, надала пояснення про те, що заяв та клопотань щодо наказу про звільнення не було. Про звільнення ОСОБА_1 вона не була повідомлена колишнім директором завчасно. На неї також у той самий день було винесено догану так як і на позивачку. У Княжицькому ліцеї вона пропрацювала 16 років. Важко згадувати. Скарги, звернення були відсутні за час праці ОСОБА_1 .. На звільнення останньої профспілковий комітет ліцею згоди не надавав.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала пояснення про те, що вона працювала вчителем-асистентом та педагогом з 2023-2025 роки. Дізналася, що ОСОБА_1 звільнено після перевірки комісії. Позивач ніколи не жалілася на директора Княжицького ліцею. В опитуванні працівників ліцею не вона участі не приймала, оскільки знали, що вона підписувати проти ОСОБА_1 якихось доповідних чи скарг не буде.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_13 , будучи вчителькою початкових класів, надала пояснення про те, що працює у даному ліцеї майже чотири роки. Скарг на позивачку ніколи не надходило.
Допитані, за клопотанням представника відповідача, свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 не надали суду відомостей, які б могли спростувати пояснення, надані ОСОБА_1 , а їх свідчення вказують на упередженість, та виконання вказівок директора О.Олійник. Також надана ними пояснення лише підтвердили відомості, наведені у досліджених судом заяв щодо “недовіри колективу Здор В.В.”, заяв батьків тощо, які були подані на ім`я директора ОСОБА_17 у період з вересня-жовтня 2025 року.
Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (стаття 147 КЗпП України).
Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення.
За передбаченими пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України).
У постанові Верховного Суду від 27 липня 2022 року у справі № 754/695/20 зазначено, що «у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на них трудовим договором, суди повинні з`ясувати, у чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.
Для правомірного розірвання роботодавцем трудового договору на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність сукупності таких умов: порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків повинно бути систематичним; враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів; до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення; з моменту виявлення порушення до звільнення може минути не більше місяця.
Отже, працівник може бути звільнений за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України лише в разі порушення трудової дисципліни чи невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, які були допущені працівником після того, як до нього було застосовано дисциплінарне чи громадське стягнення (яке не скасоване та не втратило юридичної сили за давністю). При звільненні за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України потрібно встановити: чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, чи застосовувалися інші заходи дисциплінарного або громадського стягнення та чи можна вважати вчинення дисциплінарного проступку систематичним невиконанням працівником обов`язків без поважних причин.
Систематичним невиконанням обов`язків вважається таке, що вчинене працівником, який раніше допускав порушення покладених на нього обов`язків і притягувався за це до дисциплінарної відповідальності, проте застосовані заходи дисциплінарного чи громадського стягнення не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.
Під час розгляду справи роботодавець зобов`язаний довести факт вчинення працівником нового порушення трудових обов`язків, яким він обґрунтовував наказ (розпорядження) про звільнення».
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 вересня 2020 року по справі № 9901/743/18 (провадження № 11-914заі19).
Отже, для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України необхідна наявність факту не першого, а повторного (тобто вдруге чи більше разів) здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше.
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 26.06.2024 року (справа №753/646/22).
Як зазначалося раніше, позивача ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Княжицького ліцею Броварської міської ради за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення, на підставі п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
Також, суд зазначає, що дійсно 10.09.2025 ОСОБА_1 оголошено догану.
У той же час, матеріали справи не містять і в ході розгляду судом не встановлено, що ОСОБА_1 вчинила повторно (вдруге чи більше разів) дисциплінарне порушення (проступок).
Зазначене свідчить про відсутність систематичних порушень і систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього розпорядку, що могло бути підставами для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.
Таким чином, оскільки звільнення позивача відбулося без дотримання вимог трудового законодавства, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на посаді.
При цьому, суд звертає увагу на те, що встановивши істотне порушення прав особи щодо її безпідставного звільнення з роботи, що є підставою для визнання протиправним та скасування наказу Княжицького ліцею Броварської міської ради №195-к/тр від 16.10.2025, яким ОСОБА_1 звільнено з посади заступника директора з навчально-виховної роботи Княжицького ліцею Броварської міської ради відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України та поновлення на роботі, суд не надає оцінку іншим доводам сторін, в тому числі і щодо істотності виявлених в ході службового розслідування порушень, накладення дисциплінарного стягнення та наявності звернення батьків, колег (учителів) щодо конфліктних ситуацій, оскільки вказані доводи не є безпосередньою підставою звільнення особи, що узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також суд зазначає, що частиною другою статті 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Вимушений прогул це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати, тобто виконувати трудову функцію.
Вимушений прогул відбувається виключно за наявності вини роботодавця, який незаконно звільнив найманого працівника. Тому за цей час працівник, права якого були порушені роботодавцем, відповідно до державних гарантій має безумовне право на отримання заробітної плати, розмір якої обраховується згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, і сама виплата, відповідно, названа середньою заробітною платою.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, середній заробіток за час вимушеного прогулу за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин.
При виплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу особа поновлюється на роботі з дня звільнення, тобто вважається такою, що весь цей час перебувала в трудових відносинах.
Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою.
Отже, спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.
У постанові від 08 лютого 2022 року (справа № 755/12623/19) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19) задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України до вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у разі визнання звільнення незаконним та поновлення працівника на роботі, що передбачений частиною другою статті 235 КЗпП України, оскільки середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці. Згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/808/16 (провадження № 11-134ас18) зазначено, що «згідно з частиною другою статті 235 КЗпП при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу. Законом не передбачено будь-яких підстав для зменшення його розміру за певних обставин».
Статтею 27 Закону №108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Судом встановлено, що середній заробіток за час вимушеного прогулу підлягає стягненню за період з 16 жовтня 2025 року по 18 червня 2026 року, а тому позовна вимога щодо стягнення з Княжицького ліцею Броварської міської ради на користь позивача ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з відрахуванням при виплаті податків та обов`язків платежів, передбачених законодавством України підлягає задоволенню.
Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України допустити до негайного виконання.
Оцінюючи у сукупності подані представником відповідача докази, зокрема заяви/повідомлення/доповідні, службові записки тощо на ім`я директора від батьків, вчителів, суд оцінює критично, оскільки інформація в них є однотипною, складається враження у суду, що написана особами в інтересах зацікавленої особи, а саме директора ліцею ОСОБА_3 , не вказують на систематичність невиконання обов`язків, датовані з вересня по жовтень 2025 року, саме тоді, коли виник конфлікт між директором ліцею ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , та директор вирішила звільнити останню не за не професійний підхід до роботи, або невиконання покладених на неї обов`язків, а за особисті неприязні відносини.
Позивач, звернувшись до суду з позовом, просила стягнути з Княжицького ліцею Броварської міської ради на її користь завдану моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.
Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Згідно ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.
За змістом вказаного положення закону передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, з урахуванням специфіки об`єкту яких, завдана моральна шкода може бути відшкодована працівнику у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі.
Підставою для відшкодування моральної шкоди за ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст.ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого й не повинен призводити до його збагачення.
Судом встановлено факт неправомірного звільнення позивача ОСОБА_1 .
Вказана обставина безумовно завдала позивачу моральних страждань та емоційних переживань, вимагаючи від неї вжиття певних заходів для відновлення порушеного права.
Оскільки ОСОБА_1 зазнала у зв`язку з протиправними діями Княжицького ліцею Броварської міської ради порушення її прав на повагу до честі та гідності, нормальних умов праці, а також спричинення істотних негативних наслідків у фізичному та емоційному стані, що свідчить про причинно-наслідковий зв`язок між такими неправомірними діями відповідача та настанням тих негативних наслідків, про які вона вказує, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок винесення відповідачем незаконного наказу про її звільнення.
Визначаючи суму відшкодування моральної шкоди, суд, виходить із засад розумності та справедливості, враховує ступінь вини відповідача, тяжкість вимушених змін у житті позивачки, час і зусилля, необхідні для відновлення її прав, глибину та обсяг страждань.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню, завдана внаслідок порушення трудових прав, моральна шкода у розмірі 20000 гривень, що відповідатиме засадам розумності та справедливості.
Вивчивши надані позивачем докази понесених витрат на правничу допомогу, суд доходить висновку, що вони доводять понесені позивачем витрати на правничу допомогу на суму 80220 грн. у цій справі, та підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 265, 268 ЦПК України,суд, -

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Княжицького ліцею Броварської міської ради Броварського району Київської області, третя особа: Управління освіти і науки Броварської міської ради Броварського району Київської області про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсація моральної шкоди задовольнити частково.
Визнати незаконним та скасувати наказ директора Княжицького ліцею про звільнення ОСОБА_1 (195-к/тр від 16 жовтня 2025 року «Про звільнення з посади ОСОБА_1 »). 
Поновити ОСОБА_1 на посаді заступника директора з НВР Княжицького ліцею. 
Стягнути з Княжицького ліцею Броварської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 жовтня 2025 року по 18 червня 2026 року у сумі 220123,06 грн. (двісті двадцять тисяч сто двадцять три гривні 06 коп.) з відрахуванням податків, зборів та обов`язкових платежів.
Допустити до негайного виконання рішення в частині стягнення середнього заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць.
Стягнути з Княжицького ліцею Броварської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду за порушення норм чинного законодавства та порушення ділової репутації у розмірі 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень 00 коп.).
Стягнути з Княжицького ліцею Броварської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 80220,00 грн. (вісімдесят тисяч двісті двадцять гривень 00 коп.).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Княжицький ліцей Броварської міської ради Броварського району Київської області (ЄДРПОУ 25299980, адреса: Київська обл., Броварський р-н., с. Княжичі, вул. Шкільна, 8).
Повний текст виготовлено 17.07.2026.

Суддя        В.Червонописький