ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2026 року | справа № 380/11601/25
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Гулкевич І.З., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів, -

встановив:
ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із позовом до військової частини НОМЕР_1 , у якому просить суд: 
визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1578 від 12.04.2024 в частині притягнення начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та до матеріальної відповідальності;
Стягнути з військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 17130,93 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок видачі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1578 від 12.04.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з 27.07.2020 по 24.04.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №1578 від 12.04.2024 його було безпідставно притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді зауваження та обмеженої матеріальної відповідальності у сумі 17130,93 грн у зв`язку з незабезпеченням контролю за поверненням з лікувального закладу солдата ОСОБА_2 , що призвело до зайвої виплати грошового забезпечення останньому.
Позивач наголошує, що був призначений на посаду начальника медичної служби лише 31.12.2023, тоді як факт виписки солдата ОСОБА_2 мав місце 11.11.2023, тобто до вступу позивача на посаду. Крім того, відповідно до ст. 87 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, на начальника медичної служби бригади не покладено обов`язків щодо щоденного обліку наявності особового складу підрозділів, оскільки такий обов`язок згідно зі ст. 112 Статуту покладено на командирів рот.
Ухвалою суду від 30.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та проведення судового засідання, за наявними матеріалами. 
Відповідач проти задоволення позову заперечив, подавши відзив на позовну заяву. Вказує на те, що позивачем пропущено місячний строк звернення до суду, встановлений ч. 5 ст. 122 КАС України, а посилання на воєнний стан та завантаженість є загальними та не підтверджені належними доказами. 
По суті спору відповідач зазначив, що правопорушення мало триваючий характер. Позивач, вступивши на посаду 17.11.2023, упродовж 109 днів не вживав жодних дій щодо звірки даних та контролю за перебуванням військовослужбовця на лікуванні, чим порушив вимоги ст. 87 Статуту внутрішньої служби ЗСУ. Бездіяльність позивача призвела до прямих збитків у вигляді неправомірного нарахування грошового забезпечення відсутньому солдату, у зв`язку з чим оскаржуваний наказ є законним.
У відповіді на відзив представник позивача підтримав позовні вимоги, додатково підкресливши відсутність правових підстав для розширеного тлумачення посадових обов`язків начальника медичної служби та зазначивши про правові висновки Верховного Суду щодо поважності причин пропуску строку військовослужбовцями в умовах воєнного стану.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
ОСОБА_1 з 27.07.2020 до 24.04.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №327 від 17.11.2023 майора медичної служби ОСОБА_1 було допущено до тимчасового виконання обов`язків начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 .
Відповідно до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2024 №723, на підставі рапорту старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 27.02.2024 №3173, офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов неприбуття до військової частини НОМЕР_1 АДРЕСА_1 після завершення лікування, що сприяли самовільному залишенню військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення вини, військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 .
За результатами зазначеного службового розслідування було встановлено факт вчинення правопорушення начальником медичної служби військової частини НОМЕР_1 майором медичної служби ОСОБА_1 , що полягало у незабезпеченні здійснення контролю медичною службою військової частини за перебуванням, переведенням та поверненням з медичних закладів усіх категорій військовослужбовців військової частини, а також організації й проведення з підрозділами, адміністративною групою штабу та робочою групою оперативної групи військової частини НОМЕР_1 щоденної звірки відомостей про військовослужбовців, які перебувають у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , нездійсненні встановленим порядком доповіді про неприбуття солдата ОСОБА_2 на військову службу, що спричинило порушення порядку обліку особового складу, несвоєчасне виявлення факту неприбуття цього військовослужбовця до військової частини і неправомірне нарахування та виплату солдату ОСОБА_2 грошового забезпечення на загальну суму 68523,69 грн.
За результатами проведеного службового розслідування наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1578 від 12.04.2024 начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності на накладено дисциплінарне стягнення “зауваження”, а також притягнуто до обмеженої матеріальної відповідальності у повному розмірі завданої шкоди в сумі 17130,93 грн.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №118 від 24.04.2025 позивача було виключено зі списків особового складу частини у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до Національного військово-медичного клінічного центру “Головний військовий клінічний госпіталь” (м. Київ).
Не погодившись із наказом №1578 від 12.04.2024, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з такого.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначено Законом України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 2 Закону №2232-XII, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Частиною 4 статті 2 Закону №2232-XII визначено, що порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут).
Згідно зі статтею 26 Статуту, військовослужбовців залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права і командирів щодо їх застосування визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України від 24.03.1999 №551-XIV “Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України” (далі - Дисциплінарний статут).
Згідно з положеннями статей 1, 2 Дисциплінарного статуту, військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Відповідно до статті 4 Дисциплінарного статуту, Військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:
Додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів;
бути пильним, зберігати державну таємницю;
додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;
виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;
поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;
не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно із частиною першою статті 45 Дисциплінарного статуту, у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Положеннями статті 48 Дисциплінарного статуту передбачено, що на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); г) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
В силу вимог пунктів 83-86 Дисциплінарного статуту, на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника),
який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу - також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, чи одержано інформацію про вчинення такого правопорушення військовослужбовцем, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та спеціально уповноваженому суб`єктові у сфері протидії корупції.
У разі якщо ознаки адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, встановлено під час проведення службового розслідування стосовно військовослужбовця Збройних Сил України чи одержано інформацію про вчинення ним такого правопорушення, командир військової частини зобов`язаний у межах своїх повноважень вжити заходів щодо припинення такого правопорушення та негайно письмово повідомити про його вчинення відповідному прокуророві та начальникові відповідного органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення - наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів), а також дії (бездіяльність) яких призвели до завдання шкоди державі визначені Порядком проведення службового розслідування у Збройних Силах України”, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 №608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі по тексту - Порядок №608).
Згідно з пунктом 7 Порядку №608, службове розслідування за фактами завданої шкоди державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, проводиться з дотриманням вимог даного Порядку та положень Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”.
Відповідно до пункту 2 розділу II Порядку №608, службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу II Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Згідно із пунктом 1 розділу III Порядку №608, рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Відповідно до пункту 3 розділу III Порядку №608, службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі - особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 1-6 розділу V Порядку №608, за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування.
В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
Акт службового розслідування підписується особами, які його проводили. У разі виявлення суперечностей та незгоди з результатами службового розслідування кожна така особа має право висловити свою окрему думку, яка викладається на окремому аркуші (від руки або у друкованому вигляді) та долучається до акта службового розслідування.
Після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Відповідно до пунктів 1-2 розділу VI Порядку №608, за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Висновки щодо правозастосування.
Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що передумовою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є, зокрема, проведення службового розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини. Таке службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; ступеня вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння). Результати службового розслідування фіксуються у акті службового розслідування, в якому і мають бути відображені усі зазначені вище складові, надана належна оцінка усім обставинам, встановленим під час проведення такого службового розслідування з урахуванням пояснень особи, відносно якої воно проведено, та, відповідно, має міститися висновок з урахуванням усіх обставин, встановлених під час проведення службового розслідування.
Згідно матеріалів справи, відповідно до вимог наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2024 №723, офіцером відділення морально-психологічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_4 , було проведено службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли неприбуттю з лікувального закладу до військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини військовослужбовця, який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_2 .
За результатами службового розслідування встановлено факт вчинення правопорушення, а саме: не здійснення після виписки з медичного закладу, 11.11.2023, доповіді безпосередньому командиру встановленим порядком про закінчення лікування, та відсутність на військовій службі з 11.11.2023 по 27.02.2024, тобто понад 109 (сто дев`ять) діб, до військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем, який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_2 , без поважних причин, в умовах воєнного стану, що сприяло невиконанню обов`язків військової служби в умовах воєнного стану.
Такі обставини наведені безпосередньо у наказі командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1578 від 12.04.2024 “Про результати службового розслідування”.
Посадові обов`язки начальника медичної служби передбачені у ст.87 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, зокрема: начальник медичної служби бригади зобов`язаний: 
організовувати медичне забезпечення заходів бойової та мобілізаційної підготовки у бригаді; організовувати медичне забезпечення підрозділів бригади, які не мають у штаті медичних працівників (фахівців);
організовувати проведення медичних заходів, що сприяють підвищенню якості бойової підготовки особового складу;
організовувати підбір та розстановку медичних працівників (фахівців); 
брати участь у проведенні щорічного оцінювання військовослужбовців медичних спеціальностей бригади та надавати начальникові кадрового органу пропозиції щодо зарахування кращих медичних працівників (фахівців) у резерв кандидатів для просування по службі;
брати участь у розробленні заходів щодо захисту особового складу бригади від ядерної, хімічної і біологічної зброї, а також заходів на випадок виникнення аварії на потенційно небезпечних об`єктах, розміщених у районі розташування бригади; дотримуватися правил деонтології і лікарської етики та вимагати цього від підлеглих;
організовувати створення в бригаді системи надання екстреної медичної допомоги та стабілізації стану хворого, що проводяться терміново у разі гострого захворювання (поранення, травми, отруєння);
особисто володіти прийомами надання екстреної медичної допомоги і стабілізації стану хворого та навчати їм підлеглих;
проводити лікувально-профілактичні і покладені на медичну службу протиепідемічні заходи; 
вивчати умови, що забезпечують безпеку проведення навчально-бойових заходів; стежити за виконанням установлених санітарних норм розміщення, харчування, водопостачання, лазно-прального обслуговування особового складу;
організовувати санітарно-просвітницьку роботу з пропаганди гігієнічних знань, здорового способу життя, особисто проводити з військовослужбовцями заняття з особистої та колективної гігієни;
організовувати проведення диспансеризації та особисто брати участь у її проведенні; організовувати проведення медичних оглядів та обстежень особового складу підрозділів бригади, які не мають у штаті медичних працівників (фахівців);
щотижня особисто контролювати проведення амбулаторного прийому хворих, а також проводити обхід хворих у медичній роті та медичних пунктах батальйонів, контролювати якість надання їм медичної допомоги та лікування, знати стан хворих, що лікуються в медичних пунктах, медичній роті та інших лікувально-профілактичних закладах;
організовувати постійне медичне спостереження за особами з хронічними захворюваннями, надавати командирам підрозділів бригади рекомендації щодо зміцнення їх здоров`я і контролювати їх виконання;
здійснювати медичний контроль за фізичною підготовкою особового складу бригади; разом із начальником фізичної підготовки та спорту розробляти заходи із зміцнення здоров`я та фізичного розвитку військовослужбовців;
організовувати проведення медичною службою заходів з профілактики травматизму, отруєнь, теплових (сонячних) ударів, відморожень та інших нещасних випадків;
у взаємодії із заступником командира бригади з морально-психологічного забезпечення організовувати проведення заходів з пропагування серед військовослужбовців і членів їх сімей здорового способу життя;
керувати роботою санаторно-відбіркової комісії, контролювати правильність направлення військовослужбовців на санаторно-курортне лікування;
у разі розміщення бригади у віддалених від населених пунктів районах організовувати надання медичної допомоги членам сімей військовослужбовців, працівникам Збройних Сил України;
брати участь у розробленні режиму харчування і складанні розкладок продуктів; здійснювати систематичний медичний контроль за якістю та безпекою харчування особового складу, а також якістю води, що ним вживається;
виявляти разом із командирами підрозділів та їх заступниками з моральнопсихологічного забезпечення, військовим психологом бригади військовослужбовців, схильних до алкоголізму, токсикоманії та вживання наркотичних засобів і психотропних речовин;
контролювати санітарний стан району розташування бригади, їдалень, жилих приміщень та господарських служб;
аналізувати стан захворюваності серед особового складу бригади, щомісяця доповідати командирові бригади і начальникові медичної служби вищої ланки управління про результати аналізу з пропозиціями щодо запобігання захворюванням і поліпшення санітарного стану особового складу та об`єктів бригади, негайно – про інфекційні захворювання або випадки, які можуть позначитися на санітарноепідемічному стані бригади, про кожен випадок госпіталізації військовослужбовців, зумовленої пораненням (травмуванням, отруєнням);
організовувати ведення обліку, зберігання і належного використання отруйних і наркотичних засобів і психотропних речовин, не рідше ніж один раз на три місяці та проводити перевірку їх наявності, не допускати їх використання не за призначенням;
готувати медичні документи, необхідні для проходження військовослужбовцем медичного огляду військово-лікарською комісією, та доповідати командирові бригади про його результати;
у встановленому порядку складати довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва);
організовувати виконання заходів щодо ліцензування провадження господарської діяльності з медичної практики медичних пунктів батальйонів та медичної роти бригади.
Проте, згідно матеріалів справи військовослужбовець- солдат ОСОБА_2 перебував у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , тобто був виведений поза штат. 
Зарахування в розпорядження означає закріплення військовослужбовців, які не можуть в силу певних обставин виконувати обов`язки військової служби та водночас не можуть звільнитися, за військовою частиною для вирішення питання щодо подальшого проходження військової служби.
Суд зазначає, що функціональні обов`язки позивача не передбачають ведення обліку військовослужбовців, що виведені поза штат та перебувають у розпорядженні командира.
Суд зауважує, що неналежне налагодження обміну інформації між військовою частиною та закладами охорони здоров`я, не визначення осіб, які повинні здійснювати ведення обліку особового складу військової частини, який перебуває у закладах охорони здоров`я не може бути підставою для притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача.
Крім того, суд звертає увагу на часові обставини: солдат ОСОБА_2 був виписаний з лікарні 11.11.2023, тоді як Позивач приступив до виконання обов`язків лише 17.11.2023. Особа фізично і юридично не могла контролювати процес виписки, що відбувся до її вступу на посаду. 
У постанові від 28.11.2022 у справі №826/6029/18 і у постанові від 11.09.2023 у справі №420/14943/21 Верховний Суд виклав правовий висновок, відповідно до якого у контексті вимог частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України нормативне обґрунтування прийнятого рішення та його співвідношення з фактичними обставинами не є формальною вимогою, оскільки суд має перевірити чи діяв суб`єкт владних повноважень, у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Для притягнення військовослужбовця до матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків. Саме лише посилання в наказі на положення законодавства без належного наведення мотивів застосування певних норм права або незастосування інших норм при обранні відповідальності, а також не наведення обставин вчинення проступку не є належним обґрунтуванням оскаржуваного наказу
Суд враховує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 13.06.2024 у справі №420/9472/23, проведення службового розслідування саме по собі не є обов`язковою передумовою для вирішення питання про відповідальність військовослужбовця, однак рішення суб`єкта владних повноважень повинно ґрунтуватися на належних та достатніх доказах установленого порушення та бути обґрунтованим.
На підставі аналізу вищевказаних норм законодавства, суд може дійти висновку, що відповідачем не дотримано вимог Закону України “Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі”, оскільки службовим розслідуванням не встановлено належним чином жодного з обов`язкових елементів матеріальної відповідальності, а саме: відсутні належні докази фактичного заподіяння шкоди державі у визначеному розмірі, не доведено вини Позивача, не встановлено причинно наслідкового зв`язку між її діями та здійсненням виплат, не визначено конкретного виду матеріальної відповідальності.
Отже, суд доходить висновку про обґрунтованість вимоги позивача про визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) “Про результати проведення службового розслідування” №1578 від 12.04.2024 в частині притягнення начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та до матеріальної відповідальності.
Також, позивач просить суд стягнути з військової частини НОМЕР_1 кошти в сумі 17130,93 грн.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону №160-ІХ відшкодування шкоди, завданої особою, здійснюється на підставі наказу командира (начальника) шляхом стягнення сум завданої шкоди з місячного грошового забезпечення винної особи, крім випадків, передбачених частинами третьою, четвертою та п`ятою цієї статті та частиною першою статті 12 цього Закону.
Частинами 1, 5 статті 13 Закону №160-ІХ встановлено, що стягнення сум завданої шкоди в разі притягнення винної особи до матеріальної відповідальності здійснюється щомісяця із грошового забезпечення особи в розмірі до 20 відсотків її місячного грошового забезпечення.
Суми, стягнені відповідно до цього Закону з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України на відповідний рік, спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої військовій частині, установі, організації, закладу, з урахуванням фактичних витрат на відновлення або придбання військового та іншого майна, а суми, що залишилися після здійснення такого відшкодування, перераховуються до Державного бюджету України.
При цьому, відповідно до частин 1, 3 статті 14 Закону №160-ІХ наказ командира (начальника) про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності може бути оскаржено старшому за службовим становищем командиру (начальнику) та/або до суду в порядку, передбаченому законодавством.
У разі скасування наказу про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності стягнені з особи кошти та/або добровільно передане нею рівноцінне майно чи внесені кошти повертаються цій особі, про що видається відповідний наказ.
Тобто у разі скасування наказу про притягнення позивача до матеріальної відповідальності, стягнуті з нього кошти будуть йому повернуті в силу закону.
Водночас, рішення суду, яким визнано протиправним та скасовано наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.04.2024 №1578, не набрало законної сили.
Таким чином, у задоволенні позовних вимог в частині виплати грошових коштів стягнутих в сумі 17130,93 грн слід відмовити, як передчасних.
Інші доводи та заперечення сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують.
Щодо покликання відповідача на пропущення позивачем строку на звернення до суду, то в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 30.06.2025 суд ухвалив поновити ОСОБА_1 строк на звернення до адміністративного суду.
Суд врахував аргументи позивача наведені у позовній заяві, а саме: позивач проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 до 24.04.2025, після чого був переведений для проходження подальшої військової служби до Національного військово-медичного клінічного центру “Головний військовий клінічний госпіталь”. Протягом лютого 2022 р. - квітня 2025 р. ОСОБА_1 брав участь у заходах необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 
Відтак, позивач мав обмежені можливості для звернення до суду, оскільки виконував обов`язки військової служби. З метою забезпечення доступу до правосуддя, суд ухвалив поновити позивачу строк на звернення до суду, про що зазначив в ухвалі.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 29.11.2024 по справі №120/359/24 сформував правовий висновок щодо підстав для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби: 1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду. 2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори. 3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду. 4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку. 5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.
Відповідач не заявив клопотання про залишення позову без розгляду.
За нормами частин 1 та 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Наведене свідчить про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Позивач звільнений від сплати судового збору, не надав доказів понесення інших судових витрат, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 242-246, 250, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив:
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №1578 від 12.04.2024 в частині притягнення начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та до матеріальної відповідальності.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя | Гулкевич Ірена Зіновіївна