СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2026 року м. Харків Справа № 922/3336/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О.

розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в порядку письмового провадження без виклику учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 (вх. № 697 ДХ/2) 
на рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/3336/25, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Аюповою Р.М. в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (повне рішення складено 24.11.2025)
за позовом Київського міського центру зайнятості, .Київ, до ОСОБА_1 , м. Харків, 
про стягнення коштів у розмірі 249 800, 00 грн,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Київський міський центр зайнятості звернувся до Господарського суду Харківської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів мікрогранту в сумі 249 800,00 грн. Також просив суд покласти на відповідача понесені судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем умов Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738 (далі - Порядок), та умов договору про надання мікрогранту, до якого відповідач приєднався шляхом підписання заяви про приєднання від 04.08.2022. 
Позивач зазначав, що у відповідності до частини 2, пункту 13 розділу VI Договору про надання мікрогранту отримувач зобов`язується попередити центр зайнятості за місцем укладення договору про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію. 
Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 20 Порядку обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного сроку реалізації проекту. 
Позивач вважав, що у зв`язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності відповідачем 27.01.2025, виконання основних умов договору мікрогранту, передбачених пунктом 20 Порядку стало фактично неможливим, а саме: провадження господарської діяльності протягом трьох років; створення та утримання не менше двох робочих місць.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 позов задоволено повністю. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського міського центру зайнятості кошти мікрогранту в сумі 249 800,00 грн та судовий збір у сумі 3747,00 грн.
Мотивуючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що в порушення Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738 (Порядок) та договору про надання мікрогранту (далі - Договір), ОСОБА_1 не виконано обов`язкову умову Договору щодо працевлаштування 2-х осіб на строк не менше як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту; станом на день звернення до суду, відповідач кошти мікрогранту добровільно не повернув; відповідач не надав жодних доказів на спростування умов Договору та Порядку або будь-яких заперечень.
До Східного апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд" 06.04.2026 від відповідача ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі № 922/3336/25.
Одночасно скаржником було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/3336/25.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає про таке:
- розгляд справи було здійснено за відсутності відповідача, що фактично позбавило його можливості надати суду свої пояснення, докази та заперечення проти позову, що є істотним порушенням принципів змагальності та рівності сторін у судовому процесі;
- суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про невиконання апелянтом умов отримання мікрогранту, зокрема щодо створення робочих місць, що стало підставою для задоволення позову та стягнення коштів грантової допомоги; 
- наявні у справі документи свідчать про те, що апелянт: створив робочі місця відповідно до умов отримання мікрогранту; прийняв працівників на роботу у встановленому законодавством порядку; виплачував працівникам заробітну плату; здійснював нарахування та сплату єдиного соціального внеску; сплачував податки та обов`язкові платежі до бюджету; здійснював фактичну підприємницьку діяльність;
- факт працевлаштування працівників підтверджується повідомленнями про прийняття працівників на роботу, поданими до контролюючих органів, що свідчить про офіційне оформлення трудових відносин, наказами про прийняття працівників на роботу та наказами про їх звільнення, що беззаперечно свідчить про фактичне функціонування створених робочих місць; у матеріалах справи наявні документи, які підтверджують нарахування та сплату податків і зборів, зокрема: звітність з єдиного соціального внеску; платіжні доручення щодо сплати ЄСВ із заробітної плати працівників; платіжні документи щодо сплати податку на доходи фізичних осіб; платіжні документи щодо сплати єдиного податку.
- суд першої інстанції не врахував результати перевірок дотримання умов договору мікрогранту, проведених самим позивачем - Київським міським центром зайнятості;
- 28.01.2025 провідним інспектором з контрольних заходів Київського міського центру зайнятості проведено перевірку дотримання умов договору мікрогранту, за результатами якої складено акт перевірки та встановлено, що отримувачем мікрогранту: створено два нових робочих місця відповідно до умов договору; здійснювалося працевлаштування працівників на створені робочі місця; обладнання, придбане за рахунок коштів мікрогранту, використовується у господарській діяльності за призначенням; порушень умов договору не виявлено; у зазначеному акті перевірки прямо зазначено, що попередні перевірки дотримання умов договору також не встановили жодних порушень. Отже, протягом усього періоду реалізації проекту діяльність апелянта неодноразово перевірялась позивачем, і за результатами таких перевірок жодних порушень умов договору мікрогранту встановлено не було; 
- висновки суду першої інстанції про невиконання апелянтом умов отримання мікрогранту прямо суперечать результатам офіційних перевірок, проведених самим позивачем;
- відповідно до Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №738 від 21.06.2022, а також умов договору про надання мікрогранту, однією з обов`язкових умов реалізації проекту є створення нових робочих місць та працевлаштування працівників на строк не менше ніж 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту або до виконання такої умови. З наданих суду доказів вбачається, що зазначена обов`язкова умова договору апелянтом виконана;
- за період здійснення підприємницької діяльності апелянтом здійснювалася виплата заробітної плати працівникам та сплата податків і обов`язкових платежів до бюджету, у тому числі єдиного соціального внеску та податку на доходи фізичних осіб. Сума сплачених податків і зборів фактично відповідає сумі наданого мікрогранту у розмірі 250000 грн, що свідчить про належне виконання апелянтом умов договору та реалізацію бізнес-проекту відповідно до вимог державної програми.
До апеляційної скарги апелянтом надані: акт перевірки від 28.01.2025; повідомлення про прийняття працівників, накази про прийняття на роботу, накази про звільнення, звіти ЄСВ, копія повідомлення на проведення перевірки/огляду, платіжні доручення щодо сплати податків. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 06.04.2026 для розгляду справи № 922/3336/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Лакіза В.В., суддя Білоусова Я.О., суддя Крестьянінов О.О.
07.04.2026 Київським міським центром зайнятості через підсистему "Електронний суд" надано заперечення на поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.
Враховуючи те, що апеляційна скарга заявника на рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 надійшла до апеляційного господарського суду без матеріалів справи №922/3336/25, ухвалою апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відповідно до п.17.5 Перехідних положень Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) витребувано у суду першої інстанції матеріали справи № 922/3336/25; відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції.
20.04.2026 матеріали справи №922/3336/25 надійшли до Східного апеляційного господарського суду.
Відповідно до Витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.05.2026, у зв`язку із знаходженням у відпустці судді Білоусової Я.О., для розгляду справи №922/3336/25 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Лакіза В.В., суддя Крестьянінов О.О., суддя Мартюхіна Н.О. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 08.05.2026 поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/3336/25. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/3336/25. Ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/3336/25 у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами (в порядку письмового провадження). Встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв і клопотань по суті справи та з процесуальних питань - 15 днів з дня вручення даної ухвали.
25.05.2026 від Київського міського центру зайнятості надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить у її задоволенні відмовити в повному обсязі.
Зокрема, позивач зазначає, що відповідно до пункту 20 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738, у разі ліквідації суб`єкта господарювання, який отримав мікргрант, повернення коштів мікрогранту здійснюється відповідно до законодавства. 
Повідомляє, що відповідно до п. 20 Порядку суб`єкт господарювання зобов`язаний попередити центр зайнятості за місцем укладення договору мікрогранту про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію. 
Відповідно до п. 13 ч. 2 розділу VI договору про надання мікрогранту отримувач зобов`язується попередити центр зайнятості за місцем укладення договору про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію.
Отже, на апелянта покладається обов`язок повідомляти про намір здійснити реорганізацію/ліквідацію центр зайнятості за місцем укладення договору, що апелянт не зробив, проігнорувавши свій обов`язок та тим самим, порушивши права позивача. 
Втім, на офіційну адресу Київського міського центру зайнятості (вул. Жилянська, буд. 47-Б, м. Київ, 01033) попередження щодо наміру здійснити реорганізацію або ліквідацію не надходило, що є порушення розділу VI частини 2 пункту 13 договору та пункту 20 Порядку. 
У зв`язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності апелянта 27.01.2025, виконання основних умов договору мікрогранту, передбачених пунктом 20 Порядку №738, стало фактично неможливим, а саме: провадження господарської діяльності протягом трьох років; створення та утримання не менше двох робочих місць та сплати податків і зборів за них.
Дострокове припинення підприємницької діяльності без дотримання повного виконання умов договору унеможливлює досягнення мети мікрогранту.
Вважає, що апелянтом по тексту апеляційної скарги не спростовано неподання попередження до центру зайнятості про намір провести реорганізацію/ліквідацію, що є прямим порушенням вимог розділу VI частини 2 пункту 13 Договору про надання мікрогранту.
Крім того, зазначає позивач, відповідно до абзацу 3 пункту 20 Порядку обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менше як 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту, що не було виконано апелянтом. 
Вважає безпідставними доводи апелянта про те, що сума сплачених податків і зборів фактично відповідає сумі наданого мікрогранту у розмірі 250000,00 грн, що, на думку скаржника, свідчить про належне виконання апелянтом умов договору та реалізацію бізнес-проекту відповідно до вимог державної програми; з наданих апелянтом платіжних інструкцій (долучено у додатках до апеляційної скарги) вбачається різниця між сумою фактично сплачених податків і зборів та сумою отриманого мікрогранту.
За таких підстав позивач вважає, що апелянтом жодним чином не спростовано факт порушення вимог Порядку та договору про надання мікрогранту та повне виконання умов Порядку та сплату податків і зборів у сумі коштів отриманого мікрогранту. 
Окремо позивач звертає увагу на факт недобросовісного користування відповідачем процесуальними правами, а саме використання неіснуючих та вигаданих правових висновків Верховного Суду, що, вважає скаржник, є проявом неповаги як до суду, так і до учасників справи та ставить під сумніви обґрунтованість апеляційної скарги. 
Колегія суддів зазначає, що за правилами п. 1 ч. 5 ст. 12 ГПК України, для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі (Глава 1. Апеляційне провадження). Розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 10 ст. 270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що предметом розгляду у даній справі є вимога про стягнення 249 800, 00 грн, то вказана справа відноситься до малозначних справ в розумінні ГПК України та має проводитись в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заперечень проти розгляду справи без повідомлення представників учасників провадження від сторін не надходило.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Перевіривши дотримання місцем господарським судом норм процесуального права та правильність застосування норм матеріального права в межах вимог та доводів апеляційної скарги, Східний апеляційний господарський суд зазначає таке. 
Так, відповідно до змісту апеляційної скарги відповідач наголошує на тому, що розгляд справи було здійснено за відсутності відповідача, що фактично позбавило його можливості надати відзив на позовну заяву, надати докази виконання умов грантової програми та висловити заперечення щодо доводів позивача. 
За змістом статей 2, 7, 13 Господарського процесуального кодексу України основними засадами господарського судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін; правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Згідно з частиною 1 статті 42 господарського процесуального кодексу України учасники справи мають право, зокрема, ознайомлюватися з матеріалами справи, робити з них витяги, копії, одержувати копії судових рішень; подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб; користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.
Відповідно до частин другої - четвертої статті 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Ухвала господарського суду про дату, час та місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії повинна бути вручена завчасно, з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу, але не менше ніж п`ять днів, для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи чи вчинення відповідної процесуальної дії.
Частиною 6 статті 120 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд викликає або повідомляє експерта, перекладача, спеціаліста, а у випадках термінової необхідності, передбачених цим Кодексом, - також учасників справи телефонограмою, телеграмою, засобами факсимільного зв`язку, електронною поштою або повідомленням через інші засоби зв`язку (зокрема мобільного), які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) господарського судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) господарського судочинства (подібні висновки наведені Верховним Судом у постановах від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 та від 02.06.2020 у справі №910/17792/17 тощо).
Розгляд справи є можливим лише у разі наявності у суду відомостей щодо належного повідомлення учасників справи та інших осіб про дату, час та місце судового засідання. Право бути належним чином повідомленим про дату та час слухання справи не може бути формальним, оскільки протилежне не відповідає ідеї справедливого судового розгляду, яка включає основоположне право на змагальність провадження (див. постанови Верховного Суду від 14.07.2021 у справі №918/1478/14, від 03.08.2022 у справі №909/595/21).
Порядок вручення судових рішень визначено у статті 242 ГПК України, за змістом частини п`ятої якої учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення, якщо така адреса відсутня.
Згідно із положеннями частини шостої статті 242 ГПК України, днем вручення судового рішення є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення (пункт 3); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 4); день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси (пункт 5).
Колегія суддів враховує, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 25.04.2018 у справі №800/547/17, у постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б, від 21.01.2021 у справі №910/16249/19, від 19.05.2021 у справі №910/16033/20, від 20.07.2021 у справі №916/1178/20 тощо).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначав, що відсутнє порушення, якщо відповідач у цивільній справі відсутній, при цьому його не було знайдено за адресою, яку надали позивачі, а місце його перебування неможливо було встановити, незважаючи на зусилля національних органів влади, зокрема, розміщення оголошень у газетах та подання запитів до поліції (рішення у справі "Нун`єш Діаш проти Португалії" - Nunes Dias - Portugal, від 10.04.2003, заяви №69829/01, №2672/03).
В той же час, у п. 3 ч. 2 ст. 162 ГПК України встановлено, що позовна заява повинна містити повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
На виконання наведених приписів п. 3 ч. 2 ст. 162 ГПК України позивачем у позовній заяві зазначено адресу реєстрації відповідача - ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .
Також позивачем повідомлено фактичне місце проживання відповідача: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_1 та засоби зв`язку: НОМЕР_2 адреса е-пошти: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Повідомлено суду, що відповідач не має зареєстрованого Електронного кабінету у підсистемі Електронний суд ЄСІTC
Частиною 11 ст. 242 ГПК України встановлено, що у разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
З наявної в матеріалах справи відповіді на запит № 1791807 від 18.09.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру, встановлено, що місцем реєстрації відповідача - ОСОБА_1 , є: АДРЕСА_3 . 
В оскаржуваному рішенні судом першої інстанції зазначено що з метою повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі та надання останнім можливості реалізувати власні процесуальні права, суд засобами поштового зв`язку на його адресу, зазначену у позовній заяві та в Єдиному державному демографічному реєстрі направив копії ухвали від 22.09.2025 про відкриття провадження у справі № 922/3336/25. Копія ухвали, надіслана на адресу відповідача, зазначену в позовній заяві, повернулася до суду з відміткою відділення зв`язку: “за закінченням терміну зберігання”. Копія ухвали, надіслана на адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному демографічному реєстрі, також повернулася до суду з відміткою: “за закінченням терміну зберігання”. Відомостей про наявність у відповідача іншої адреси матеріали справи не містять.
Дослідженням матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що копія ухвали суду першої інстанції від 22.09.2025 про відкриття провадження у справі №922/3336/25, яка рекомендованим повідомленням направлена за місцем реєстрації відповідача: АДРЕСА_4 , повернута 08.10.2025 поштовим відділенням на адресу суду із позначкою «за закінченням терміну зберігання». 
Також ухвала суду першої інстанції від 22.09.2025 про відкриття провадження у справі №922/3336/25, яка направлена рекомендованим повідомленням за адресою фактичного місця проживання відповідача, повідомленого позивачем, а саме: АДРЕСА_5 , повернута 10.10.2025 поштовим відділенням на адресу суду та не мітить будь-яких позначок поштового відділення щодо підстав її невручення адресату. 
В матеріалах справи відсутні докази, які дають суду апеляційної інстанції дійти висновку про те, що ухвала від 22.09.2025, направлена судом за адресою фактичного перебування відповідача не була вручена адресату та повернута поштовим відділенням саме через “закінчення терміну зберігання”.
Інші докази повідомлення/неможливості повідомлення відповідача, зокрема, шляхом направлення телефонограми або на адресу електронної пошти (за наявності у суду даних, зазначених позивачем), матеріали справи не містять.
Колегія суддів враховує, що повернення відправлень з відміткою "за закінченням строку зберігання" саме по собі не підтверджує вручення у розумінні ч. 6 ст. 242 ГПК України, однак підлягає оцінці у сукупності з іншими встановленими обставинами.
Зважаючи на приписи ч. 6 ст. 242 ГПК України та наявні матеріали справи, які не свідчать про належне повідомлення відповідача за адресою його фактичного перебування, колегія суддів приходить до висновку про передчасність висновків суду першої інстанції про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи.
Відповідно до п.3 ч.3 ст.277 ГПК України, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
В даному випадку відповідач обґрунтовує апеляційну скаргу з посиланням на обставини неналежного повідомлення його про розгляд справи. 
За наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо належного повідомлення відповідача про відкриття провадження у цій справі в розумінні вимог ст. 120 ГПК України. 
В той же час, за загальним правилом, відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 269, ч. 1 ст. 270 ГПК України метою апеляційного перегляду справи є перевірка апеляційним судом правильності й законності рішення суду першої інстанції, а способом досягнення цієї мети - розгляд справи по суті повторно. При цьому, в разі допущення процесуальних порушень, наведених у ч. 3 ст. 277 ГПК України, рішення суду першої інстанції є таким, що підлягає обов`язковому скасуванню, а тому у цьому випадку, суд апеляційної інстанції після скасування такого рішення зобов`язаний здійснити повторний розгляд заявлених вимог по суті в повному обсязі незалежно від доводів апеляційної скарги, що прямо випливає зі змісту зазначеної процесуальної норми та приписів ч. 4 ст. 269 ГПК України.
Суд наголошує, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
У зв`язку із зазначеним колегія суддів розглядає по суті заявлені позовні вимоги позивача з урахуванням заперечень відповідача проти позову, викладених в заяві по суті спору - в апеляційній скарзі, зміст яких зводиться до посилання на недоведеність позивачем вимог про порушення відповідачем зобов`язань за договором про надання мікрогранту. 
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів встановила таке.
09.07.2022 ОСОБА_1 через Єдиний державний веб-портал електронних послуг “Дія” звернувся до Державного центру зайнятості з заявою № 562JHF на отримання гранту на власну справу та додала до заяви бізнес-план на створення та розвиток власного бізнесу.
Згідно до долученого відповідачем до заяви на отримання гранту на власну справу бізнес-плану, який є невід`ємним додатком до зазначеної заяви, метою отримання гранту від держави на розвиток власного бізнесу у розмірі 250 000, 00 грн є створення та розвиток власного бізнесу у сфері громадського харчування (кошти планувалось витратити на придбання відповідного обладнання, товарів та оренду приміщення).
Крім того, відповідач повідомив про залучення власних для розвитку зазначеного бізнесу коштів у розмірі 10 000, 00 грн.
22.07.2022 Державним центром зайнятості прийнято рішення (наказ № 81) про надання відповідачу мікрогранту на розвиток власного бізнесу в сумі 250 000, 00 грн (№ 371 в додатку № 1 "Список заявників, які отримали позитивне рішення комісії ДЦЗ та набрали найбільшу сукупну кількість балів, у межах наявної граничної суми мікрогрантів, визначеної Мінекономікики у період з 01.07.2022 по 10.07.2022").
Згідно з п. 19 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738 (в редакції на час укладення договору) у разі коли отримувачем є фізична особа, такий отримувач повинен протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня отримання позитивного рішення про надання мікрогранту зареєструватися фізичною особою - підприємцем або створити юридичну особу, укласти договір про надання мікрогранту (далі - договір мікрогранту) за формою, встановленою Мінекономіки, та відкрити рахунок отримувача в уповноваженому банку. 
Пунктом 20 Порядку встановлено, що для отримання мікрогранту отримувач укладає договір мікрогранту. 
У договорі мікрогранту обов`язково зазначаються цілі використання мікрогранту з переліку, визначеного пунктом 5 цього Порядку, умови, невиконання або неналежне виконання яких може призвести до повернення отримувачем отриманих коштів.
Обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці.
У разі звільнення працівників, працевлаштованих відповідно до абзацу третього цього пункту, до закінчення дворічного строку з дня працевлаштування на їх робочі місця у межах дворічного строку працевлаштовуються інші особи.
Наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969 "Про затвердження порядку проведення оцінювання заяв, критеріїв оцінювання та необхідної кількості балів (оцінки) для прийняття Державним центром зайнятості рішень про надання мікрогрантів/грантів на створення або розвиток власного бізнесу, форми бізнес-плану, форми договору про надання мікрогранту, форми договору про надання гранту, а також кінцевих строків подання заяв на отримання мікрогрантів/грантів" (із змінами та доповненнями) затверджено форму договору про надання мікрогранту.
Договір є договором приєднання у розумінні ст. 634 ЦК України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання уповноваженому банку Заяви про приєднання до умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором, який укладається між Державним центром зайнятості та суб`єктом господарювання, щодо якого прийнято рішення про надання мікрогранту.
За даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, Залуговський Дмитро Андрійович зареєструвався, як фізична особа-підприємець 02.08.2022.
04.08.2022 фізична особа-підприємець Залуговський Дмитро Андрійович подав у АТ “Державний ощадний банк України” заяву про приєднання до договору про надання мікрогранту, якою приєдналася до умов договору про надані мікрогранту, оприлюдненого на офіційному сайті Державного центру зайнятості в мережі інтернет (доступ за посиланням: www.dcz.gov.ua).
Згідно вказаної заяви- Залуговський Дмитро Андрійович приєднується до умов Договору про надання мікрогранту (далі договір), який оприлюднено на оліційному сайті ДЦЗ в мережі Інтернет, вільний доступ до якого здійснюється за адресою (доменним ім`ям): www.doz.gov.ua. 
За умовами заяви –приєднання, укладання договору внаслідок приєднання отримувача до його умов передбачає надання мікрогранту у розмірі 250 000,00 грн. 
Обов`язковою умовою, виконання якої повинен забезпечити отримувач потягом строку дії договору, створення робочих місць у кількості 2 (два). Мікрогрант перераховується на рахунок отримувача.
На виконання умов договору, 22.08.2022 на рахунок відповідача зараховано кошти мікрогранту у сумі 250 000,00 грн, що підтверджується витягом з скрін-шот Реєстру мікрогрантів/грантів створення або розвиток власного бізнесу, в т.ч. учасникам бойових дій, особам інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей.
Пунктом 4 Порядку визначено, що розмір мікрогранту, який надається одному отримувачу, визначається відповідно до його запиту, але не менше 50000,00 грн та не перевищує:
75000,00 грн включно у разі зобов`язання отримувача зареєструватися фізичною особою-підприємцем;
150000,00 грн включно у разі зобов`язання отримувача створити одне робоче місце після отримання мікрогранту та прийняття на нього працівника на умовах, визначених цим Порядком;
250000 грн включно у разі зобов`язання отримувача створити не менше двох робочих місць після отримання мікрогранту та прийняття на них працівників на умовах, визначених цим Порядком.
До матеріалів справи позивачем надано Форму договору про надання мікрогранту, який затверджено Наказом Міністерства економіки України 06.07.2022 № 1969 (в редакції, чинній станом на 17.08.2022 та на час укладення договору 22.08.2022).
Згідно з розділом ІІ Договору про надання мікрогранту, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 № 1969, до умов якого приєднався відповідач 22.08.2022 шляхом підписання та подання Заяви про приєднання (далі Договір про надання мікрогранту) (в редакції, чинній на 17.08.2022), на виконання цього договору на підставі рішення ДЦЗ про надання мікрогранту, прийнятого до його укладання отримувачу відповідно до Порядку та договору про взаємодію надається мікрогрант у розмірі та порядку визначених умовами цього договору. 
Розмір мікрогранту, який надається отримувачу відповідно до цього договору обумовлений бізнес-планом, визначається відповідно до прийнятого ДЦЗ рішення про надання мікрогранту та зазначається у Заяві про приєднання (п. 1 розділу ІІІ Договору про надання мікрогранту).
Пунктом 2 розділу ІІІ Договору про надання мікрогранту передбачено, що мікрогрант надається у безготівковому вигляді у національній валюті України шляхом зарахування коштів на рахунок отримувача через Уповноважений банк у строки та порядку, визначені договором про взаємодію та Порядком. Уповноважений банк забезпечує оплату витрат отримувача на цілі, визначені у бізнес-плані відповідно до пункту 3 розділу V цього договору та передбачені бізнес-планом.
Відповідно до п. 2 та п. 3 розділу ІV Договору про надання мікрогранту, отримувач використовує кошти мікрогранту за цільовим призначенням протягом шести місяців з дати його отримання (зарахування на рахунок отримувача). Отримувач реалізує бізнес-план протягом строку, визначеного в ньому.
Відповідно до п. 1 розділу V Договору про надання мікрогранту, обов`язковою умовою є створення отримувачем протягом строку дії цього договору робочих місць залежно від розміру мікрогранту відповідно до умов Порядку, кількість яких визначається з урахуванням бізнес-плану та рішення ДЦЗ про надання мікрогранту і зазначається у заяві про приєднання.
Відповідно до п. 2 розділу VI Договору Отримувач зобов`язується: 
1) використати кошти мікрогранту для реалізації бізнес-плану на умовах, визначених та цим договором; 
2) виконати обов`язкову умову; 
3) не використовувати кошти мікрогранту на цілі, відмінні від тих, які визначені у бі відповідно до пункту 3 розділу V цього договору; 
4) з метою здійснення моніторингу та контролю виконання умов цього договору над (відповідному регіональному, міському, районному, міському районному центру зайнятості відповідній філії регіональних центрів зайнятості) доступ до місця провадження гост діяльності отримувача відповідно до вимог Порядку, а також необхідну інформацію та зокрема стосовно сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), єдиного загальнообов`язкове державне соціальне страхування та створених робочих місць тощо; 
5) повернути до Уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та сплаченими відповідно до Порядку податками, зборами (обов`язковими платежами), єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі невиконання обов`язкових умов; 
6) повернути витрачені кошти мікрогранту протягом одного місяця до Уповноважено разі неможливості встановлення факту цільового використання або встановлення нецільового використання мікрогранту за результатами здійснення ДЦЗ моніторингу та контролю за додержанням умов цього договору. 
Відповідно до розділу VII договору у разі невиконання отримувачем обов`язкової умови він повертає відповідно до Порядку до Уповноваженого банку різницю між сумою отриманого мікрогранту та фактично сплаченими податками, зборами (обов`язковими платежами), єдиним внеском на загальнообов`язкове державне страхування.
Крім того, умовами договору встановлено, що отримувач зобов`язується регулярно ознайомлюватись з опублікованими на сайті новими редакціями договору. Датою ознайомлення отримувача з оприлюдненою інформацією вважається момент, з якого інформація отримала вигляд доступної для отримувача відповідно до умов цього договору (розділ VIIІ договору ).
21.02.2025 фахівцями Київського міського центру зайнятості здійснено перевірку виконання умов договору мікрогранту відповідачем та складено Акт перевірки огляду дотримання умов договору мікрогранту гранту № 291.
Актом перевірки від 21.02.2025 № 291 встановлено, що: «ФОП Залуговський Дмитро Андрійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) приєднався до умов Договору шляхом підписання заяви про приєднання до говору про надання мікрогранту від 04.08.2022. Дата зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку - 22.08.2022. Кошти мікрогранту використані за цільовим призначенням в повному обсязі. На виконання обов`язкової умови Договору, отримувачем створено 2 нових робочих місця, на які працевлаштовані 2 особи. На дату перевірки особи, працевлаштовані на створені нові робочі місця, звільнені. На дату проведення перевірки огляду встановлено, що обладнання придбане за кошти мікрогранту знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62. Обладнання за призначенням не використовується, отримувачем господарська діяльність не здійснюється. Відповідно до інформації Довідника ПОУ (ЄДС), по ФОП Залуговський Дмитро Андрійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) проведена Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною собоюпідприємцем за її рішенням. Дата реєстраційної дії від ДРСУ: 27.01.2025».
Звертаючись до суду позивач зазначав, що відповідно до пункту 20 Порядку у разі ліквідації суб`єкта господарювания який отримав мікрогрант, повернення коштів мікрогранту здійснюється відповідно до законодавства. 
Також, відповідно до пункту 20 Порядку №738 суб`єкт господарювання зобов`язаний попередити центр зайнятості за місцем укладення договору мікрогранту про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію. 
Відповідно до частини 2, пункту 13 розділу VI договору про надання мікрогранту отримувач зобов`язується попередити центр зайнятості за місцем укладення договору про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію. 
Крім того, позивач зазначав, що відповідно до абзацу 3 пункту 20 Порядку №738 обов`язковою умовою договору мікрогранту є створення протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку робочих місць залежно від розміру мікрогранту, визначеного пунктом 4 цього Порядку, та працевлаштування на них осіб на строк не менш як 24 місяці протягом трирічного сроку реалізації проекту.
Позивач повідомляв, що загальна сума використаних коштів мікрогранту становить 250000,00 грн. Згідно виписки, наданої АТ «ОЩАДБАНК» 23.02.2023 відбулося повернення невикористаної суми мікрогранту у сумі 200,00 грн. Згідно виписки при розрахунках відповідачем було залучено власні кошти у розмірі 200,00 грн. Тому, сума використаних коштів мікрогранту, що підлягає поверненню становить 249 800,00 грн. 
Посилаючись на приписи Порядку та договору про надання мікрогранту позивач вважав, що відповідач порушив умови Порядку та фактично не виконав умови договору про надання мікрогранту, а отже кошти у розмірі 249 800,00 грн підлягають поверненню. 
Зокрема, як вважав позивач, у зв`язку з державною реєстрацією припинення підприємницької діяльності відповідачем 27.01.2025, виконання основних умов договору мікрогранту, передбачених пунктом 20 Порядку, стало фактично неможливим, а саме: провадження господарської діяльності протягом трьох років, створення та утримання не менше двох робочих місць; дострокове припинення підприємницької діяльності без дотримання процедури призупинення виконання умов договору унеможливлює досягнення мети мікрогранту. 
21.04.2025 Київським міським центром зайнятості видано наказ №360 «Про повернення коштів мікрогранту», виплачених ФОП Залуговському Дмитру Андрійовичу.
22.04.2025 на адресу провадження діяльності і на адресу реєстрації відповідача направлено рішення про повернення коштів з зазначенням підстав його прийняття та реквізитами для повернення коштів мікрогранту.
Як зазначав позивач, станом на день звернення до суду сума коштів у розмірі 249 800,00 грн відповідачем не повернута. Вказані обставини стали підставою звернення позивача до суду з позовом. 
Рішення суду першої інстанції, яким позовні вимоги задоволені є предметом апеляційного перегляду. 
Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає про таке.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Порядком надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 738 від 21.06.2022 «Деякі питання надання грантів бізнесу», визначено процедуру надання суб`єктам господарювання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, напрями витрат, на покриття яких використовується мікрогрант, розмір мікрогрантів, джерела фінансування, а також умови повернення отримувачем коштів.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про надання мікрогранту, який є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України шляхом подання відповідачем 04.08.2022 заяви про приєднання до Договору про надання мікрогранту.
Наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969 затверджена форма договору про надання мікрогранту (з додатком), у преамбулі якого зазначено, що цей договір є договором приєднання в розумінні статті 634 Цивільного кодексу України і може бути укладений лише шляхом приєднання отримувача до всіх його умов в цілому шляхом надання АТ «Ощадбанк» Заяви про приєднання до умов цього договору в порядку, передбаченому цим договором (далі - договір), який укладається між Державним центром зайнятості та суб`єктом господарювання (далі - отримувач), з іншої сторони, щодо якого ДЦЗ прийняв рішення про надання мікрогранту та який приєднався до умов цього договору у визначеному в ньому порядку. 
У частині першій статті 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст.6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу , інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст.627 ЦК України).
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
В силу вимог ст.610, ч.2 ст.615 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Порядком №738 від 21.06.2022 визначено процедуру надання суб`єктам господарювання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, напрями витрат, на покриття яких використовується мікрогрант, розмір мікрогрантів, джерела фінансування, а також умови повернення отримувачем коштів.
Головним розпорядником бюджетних коштів є Мінекономіки. Розпорядником коштів Фонду є Державний центр зайнятості (п. 2 Порядку).
Отже, 22.08.2022, приєднавшись до умов договору про надання мікрогранту, ФОП Залуговський Д.А. зобов`язався виконувати його умови та керуватись Порядком.
Виходячи з умов Договору, бізнес-плану та Порядку, відповідач взяв на себе зобов`язання реалізувати бізнес-план протягом трьох років із обов`язковою умовою: забезпечити отримувачем потягом строку дії договору, створення робочих місць у кількості 2 (два).
Відповідно до абз. 1 п. 21 Порядку державний центр зайнятості через регіональні, міські, районні, міськрайонні центри зайнятості, філії регіональних центрів зайнятості (далі - центр зайнятості) здійснює моніторинг та контроль за виконанням умов договору мікрогранту, зокрема шляхом періодичних виїзних оглядів місця провадження господарської діяльності отримувача, протягом трьох років з дня зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку або до повного виконання обов`язкової умови договору мікрогранту, визначеної абзацом третім пункту 20 цього Порядку.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем 21.02.2025 з метою реалізації Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, Порядку надання грантів на створення або розвиток власного бізнесу учасникам бойових дій, особам з інвалідністю внаслідок війни та членам їх сімей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 №738 «Деякі питання надання грантів бізнесу» та відповідно до розділу VI Договору про надання мікрогранту/гранту, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969 (далі - Договір), з метою здійснення контролю за виконанням умов Договору проведено перевірку/огляд дотримання умов Договору ФОП Залуговським Дмитром Андрійовичем.
За результатами перевірки складено Акт №291 від 21.02.2025, яким встановлено, що: «ФОП Залуговський Дмитро Андрійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) приєднався до умов Договору шляхом підписання заяви про приєднання до говору про надання мікрогранту від 04.08.2022. Дата зарахування коштів на рахунок отримувача в уповноваженому банку - 22.08.2022. Кошти мікрогранту використані за цільовим призначенням в повному обсязі. На виконання обов`язкової умови Договору, отримувачем створено 2 нових робочих місця, на які працевлаштовані 2 особи. На дату перевірки особи, працевлаштовані на створені нові робочі місця, звільнені. На дату проведення перевірки огляду встановлено, що обладнання придбане за кошти мікрогранту знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Дегтярівська, 62. Обладнання за призначенням не використовується, отримувачем господарська діяльність не здійснюється. Відповідно до інформації Довідника ПОУ (ЄДС), по ФОП Залуговський Дмитро Андрійович (РНОКПП НОМЕР_1 ) проведена Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною собоюпідприємцем за її рішенням. Дата реєстраційної дії від ДРСУ: 27.01.2025».
Дослідженням вказаного Акту судом встановлено таке:
- перевірку проведено провідним інспектором з контрольних заходів Романчук Оксаною Сергіївною в присутності Залуговського Дмитра Андрійовича;
- перевірку проведено за період з « 16» січня 2025 року по « 21» лютого 2025 року Попередні контрольні заходи проведено: за період з 04.08.2022 по 28.06.2023 (Акт №158 від 13.06.2023), за період з 29.06.2023 по 29.01.2024 (Акт №40 від 29.01.2024) та за період з 30.01.2024 по 15.01.2025 (Акт №59 від 15.01.2025), за результатами яких порушень не виявлено;
- для проведення перевірки надані наступні документи щодо надання мікрогранту/гранту: 
1. бізнес план; виписка з уповноваженого банку;
2. щодо використання суми наданого мікрогранту/гранту: рахунок-фактура рахунок; видаткові накладні; квитанція; договори поставки, договори про надання послуг; 
3. щодо працевлаштування осіб трудовий договір; накази про працевлаштування; накази про звільнення; повідомлення про прийняття на роботу (звіт в ДПС); відомості нарахування заробітної плати; табель обліку робочого часу. 
- Виконання обов`язкової умови Договору: а) Кількість робочих місць, які повинні бути створені - 2; б) Фактична кількість створених нових робочих місць протягом шести місяців з дня зарахування коштів на рахунок отримувача – 2; в) Фактична кількість створених нових робочих місць після шестимісячного терміну з дня зарахування коштів на рахунок отримувача "-" 3) Наявні документи, що підтверджують ознаку створення нового робочого місця: Додаток 1 до «Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» графа 24 - Ознака нового робочого місця) «так»; Додаток 5 до «Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску» (графа 18 - Дата створення нового робочого місця, на яке у звітному періоді працевлаштований працівник) «наявна дата»
Порушення: не виявлено
В частині працевлаштування осіб на створені робочі місця на строк не менш як на 24 місяці протягом трирічного строку реалізації проекту - Кількість працевлаштованих осіб - 4, в т.ч.: 
- ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) з 01.11.2022 по 30.12.2024 - 25 міс. (П.І.Б./дата працевлаштування дата звільнення/тривалість роботи (повний місяць)) 
- Гребенчук Марія Миколаївна (РНОКПП НОМЕР_4 ) з 01.11.2022 по 16.06.2023 - 7 міс. 
- ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_5 ) на місце ОСОБА_4 з 28.06.2023 по 31.01.2024 -7 міс. 
- Голоденко Ю.В. (РНОКПП НОМЕР_6 ) на місце Юрченко О.В. з 01.03.2024 по 30.12.2024 - 9 міс. 
Порушення: не виявлено 
- Інші порушення: не виявлено.
Таким чином, зважаючи на дані, наведені у вказаному Акті, станом на час проведення перевірки 21.02.2025, позивачем не було виявлено порушень щодо виконання відповідачем обов`язкової умови договору мікрогранту, а саме, створення протягом шести місяців з дня укладення договору мікрогранту двох робочих місць та працевлаштування на них осіб на строк не менш як на 24 місяці.
Крім того, колегія суддів враховує, що згідно даних Акту, остання перевірка використання відповідачем мікрогранту проводилась за період з 30.01.2024 по 15.01.2025 (Акт №59 від 15.01.2025). Як зазначено в самому Акті від 21.02.2025 - за результатами перевірки порушень не виявлено.
Разом з цим, вказаним Актом встановлено, що:
- на дату перевірки особи, працевлаштовані на створені нові робочі місця, звільнені;
- на дату проведення перевірки/огляду встановлено, що обладнання придбане за кошти мікрогранту знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 . 
- обладнання за призначенням не використовується, отримувачем господарська діяльність не здійснюється; 
- відповідно до інформації Довідника ПОУ (ЄДРС), по ФОП Залуговському Дмитру Андрійовичу (РНОКПП НОМЕР_1 ) проведена Державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем. Дата реєстраційної дії від ДРСУ: 27.01.2025.
Таким чином, станом на 27.01.2025 відповідач припинив господарську діяльність.
Відповідно, з моменту державної реєстрації припинення підприємницької діяльності відповідач втратив правоздатність виконувати умови Договору мікрогранту та втратив можливість розпоряджатися коштами мікрогранту, оскільки договір був укладений із відповідачем як із фізичною особою-підприємцем.
Матеріали справи також свідчать, що згідно наказу №360 від 21.04.2025 Київським міським центром зайнятості прийнято рішення про повернення повернення коштів мікрогранту.
Вказаним наказом визначено, що відповідно до Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022 № 738 «Деякі питання надання грантів бізнесу», розділу VII договору про надання мікрогранту, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 № 1969, Протоколу засідання Комісії № 1 Київського міського центру зайнятості з питань надання мікрогрантів грантів на створення або розвиток власного бізнесу від 18.04.2025 № 129, керуючись п.п.11 п. 7.6 Положення про Київський міський центр зайнятості (далі - Київський МЦЗ) прийнято рішення про повернення коштів мікрогранту отримувачем ФОП Залуговський Дмитро Андрійович, РНОКПП НОМЕР_1 , Заява №562JHF (далі - рішення), що додається. 
Відповідним рішенням про повернення коштів мікрогранту, що є додатком до наказу від 21.04.2025 №360, встановлено, що згідно з абзацом тридцятим пункту 20 Порядку надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.06.2022р. №738 та підпунктом тринадцятим пункту 2 розділу VI «Права та обов`язки сторін» договору про надання мікрогранту, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969, суб`єкт господарювання зобов`язаний попередити центр зайнятості за місцем укладення договору мікрогранту про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію. 
Зазначено, що відповідно до абз. 12 п. 21 Порядку та пункту 8 розділу VII «відповідальність сторін» договору про надання мікрогранту, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 06.07.2022 № 1969 у разі несвоєчасного та/або неповного виконання пункту 20 Порядку і цього пункту сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості в судовому порядку. 
Сума отриманого мікрогранту ФОП Залуговський Дмитро Андрійович становить 250000,00 грн. Повернення невикористаних коштів мікрогранту ФОП Залуговський Дмитро Андрійович становить 200,00 грн. 
Згідно рішення, поверненню отримувачем підлягає сума 249 800,00 грн протягом одного місяця з дня отримання цього рішення. 
Колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 20 Порядку (в редакції наказу Міністерства економіки України від 24.05.2023 №4021) у разі ліквідації суб`єкта господарювання, який отримав мікрогрант, повернення коштів мікрогранту здійснюється відповідно до законодавства.
Суб`єкт господарювання зобов`язаний попередити центр зайнятості за місцем укладення договору мікрогранту про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію.
Аналогічні положення визначено у п.13 ч. 2 розділу VI Договору (в редакції, що затверджена Наказом Міністерства економіки України від 24.05.2023 №4021), зокрема, отримувач зобов`язується попередити центр зайнятості за місцем укладення договору про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію.
Колегія суддів також звертає увагу апелянта, що абз. 12 п. 21 Порядку імперативно встановлено, що у разі несвоєчасного та/або неповного виконання пункту 20 цього Порядку і цього пункту сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості у судовому порядку.
У п. 8 розділу VII договору, яким встановлено відповідальність сторін, також зазначено, що у разі несвоєчасного та/або неповного виконання пунктів 20 і 21 Порядку сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється ДЦЗ та/або регіональним центром зайнятості в судовому порядку.
Таким чином, зважаючи на наведені приписи, неповне виконання приписів п. 20 Порядку (в частині неповідомлення про ліквідацію) має наслідком стягнення суми мікрогранту (п. 21 Порядку). Така сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості у судовому порядку.
Колегія суддів враховує, що під час укладення сторонами 22.08.2022 договору мікрогранту, ні договір, ні Порядок не містили такої умови як необхідність повідомлення центру зайнятості про ліквідацію/реорганізацію отримувача. Натомість, станом на час припинення відповідачем 27.01.2025 господарської діяльності, до наказу Міністерства економіки України від 06.07.2022 №1969 «Про затвердження Порядку проведення оцінювання заяв, критеріїв оцінювання та необхідної кількості балів (оцінки) для прийняття Державним центром зайнятості рішень про надання мікрогрантів на створення або розвиток власного бізнесу, форми бізнес-плану, форми договору про надання мікрогранту, а також кінцевих строків подання заяв та граничної суми мікрогрантів», внесено відповідні зміни, зокрема, в частині обов`язку отримувача попередити центр зайнятості за місцем укладення договору про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію.
В той же час, за умовами договору про надання мікрогранту, на відповідача покладався обов`язок  регулярно ознайомлюватись з опублікованими на сайті новими редакціями договору. Датою ознайомлення отримувача з оприлюдненою інформацією вважається момент, з якого інформація отримала вигляд доступної для отримувача відповідно до умов цього договору (розділ VIIІ договору ).
Проте, всупереч наведеним вище вимогам Порядку та умовам Договору відповідач до завершення трирічного строку реалізації проєкту припинив підприємницьку діяльність без попередження Київського міського центру зайнятості. 
Відповідно до ч. 9 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» фізична особа підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності ФОП відповідача до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань внесено 27.01.2025. Таким чином, із 27.01.2025 відповідач втратив статус фізичної особи підприємця.
В свою чергу, припинення підприємницької діяльності 27.01.2025 без попередження позивача до закінчення трирічного строку реалізації проекту, за власним рішенням, свідчить про відсутність наміру отримувача в майбутньому виконувати вимоги договору про надання мікрогранту.
Подаючи заяву на отримання гранту на власну справу, а також приєднуючись до умов Договору про надання мікрогранту шляхом подання заяви, відповідач був обізнаний з умовами договору та Порядку, а також усвідомлював, що підприємництво- це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
За положеннями статті 51 ЦК України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до статті 52 ЦК України, фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
За змістом статей 51, 52, 598-609 ЦК України, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», у випадку припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем (із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію такого припинення) її зобов`язання (господарські зобов`язання) за укладеними договорами не припиняються, а продовжують існувати, оскільки вона як фізична особа не перестає існувати та відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 910/8729/18 та постанові Верховного Суду від 27.07.2020 у справі № 909/454/19.
Апеляційний суд виснує, що відповідач без узгодження з іншою стороною договору-приєднання (даний вид договору позбавляє сторону, яка приєднується, права змінювати умови), самовільно припинив свої договірні зобов`язання без належного розірвання та узгодження з Державним центром зайнятості, як сторони договору.
За умовами Договору про надання мікрогранту договір укладається виключно суб`єктом господарювання, щодо якого Державним центром зайнятості прийнято рішення про надання мікрогранту та який відповідно може набути прав та обов`язків отримувача, передбачених цим договором.
Отже, з 27.01.2025, не попередивши позивача про припинення статусу підприємця, відповідач у відповідності до Порядку та договору про надання мікрогранту втратив можливість розпоряджатися коштами мікрогранту, оскільки договір мікрогранту був укладений із відповідачем як із фізичною особою підприємцем.
Враховуючи зазначене, колегія суддів виснує про те, що відповідач порушив вимоги п. 20 Порядку та умови Договору, не попередивши позивача про свою ліквідацію. Виходячи з приписів п. 21 Порядку у разі несвоєчасного та/або неповного виконання пункту 20 цього Порядку і цього пункту сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється позивачем. 
Згідно з п. 8 розділу VII “Відповідальність сторін” договору у разі несвоєчасного та/або неповного виконання пунктів 20 і 21 Порядку сума мікрогранту вважається заборгованістю, стягнення якої здійснюється Державним центром зайнятості та/або регіональним центром зайнятості в судовому порядку.
Вищенаведені приписи договору та Порядку породжують обов`язок повернення всієї суми державної допомоги.
Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача 249 800, 00 грн.
Як зазначає апелянт, він створив робочі місця відповідно до умов отримання мікрогранту; прийняв працівників на роботу у встановленому законодавством порядку; виплачував працівникам заробітну плату; здійснював нарахування та сплату єдиного соціального внеску; сплачував податки та обов`язкові платежі до бюджету. 
До апеляційної скарги скаржник також надає повідомлення про прийняття працівників, накази про прийняття на роботу, накази про звільнення, звіти ЄСВ, копії повідомлення на проведення перевірки/огляду, платіжні доручення щодо сплати податків. 
Водночас, суд зазначає, що саме з підстав порушення апелянтом умов договору та Порядку в частині попередження центру зайнятості за місцем укладення договору про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію, позивачем було прийнято наказ №360 від 21.04.2025 про повернення коштів отримувачем у розмірі 249 800,00 грн протягом одного місяця з дня отримання цього рішення. 
Як вважає апелянт, сума сплачених податків повинна бути врахована під час визначення суми, що підлягає поверненню.
Разом з цим, за приписами абз. 12 п. 21 Порядку прямо встановлено, що в разі непопередження центру зайнятості за місцем укладення договору про намір здійснити реорганізацію, ліквідацію, тобто порушення пункту 20 Порядку, заборгованістю вважаєтьсявся сума мікрогранту. 
Зважаючи на вказане, судова колегія зазначає, що доводи апелянта по суті спору, що викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції. Доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову. 
Як передбачено п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
З огляду на допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, які полягають у розгляді справи за відсутності повідомлення учасника процесу, щодо якого немає належних відомостей про вручення йому судової повістки, враховуючи належне обґрунтування апеляційної скарги цією підставою, наявні підстави для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у цій справі.
Відповідно до вимог ст. 129 ГПК України судові витрати по розгляду апеляційної скарги відносяться на заявника апеляційної скарги.
Керуючись статтями 129, 269, 270, ст. 275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд:

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Залуговського Дмитра Андрійовича задовольнити частково. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 24.11.2025 у справі №922/3336/25 скасувати. 
Прийняти у справі нове рішення. 
Позов задовольнити повністю. 
Стягнути з Залуговського Дмитра Андрійовича ( АДРЕСА_7 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_8 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київського міського центру зайнятості (01033, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 47-Б; код ЄДРПОУ 03491091) кошти мікрогранту в сумі 249 800, 00 грн та судовий збір у сумі 3 747, 00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 08.07.2026.

Головуючий суддя В.В. Лакіза

Суддя О.О. Крестьянінов 

Суддя Н.О. Мартюхіна