| Справа № 450/3019/26  Провадження № 1-кп/450/511/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року  Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
при секретарі судових засідань ОСОБА_2 
розглянувши в м. Пустомити у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акту кримінальному провадженні за ст.390-1 КК України внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026142360000386 від 02.06.2026 року про обвинувачення:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисиничі, Пустомитівського району Львівської області, українця, громадянина України, не одруженого, зареєстрованому та такому, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, востаннє вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2026 за ст. 390-1 КК України згідно ст. 71 КК України до 2 років 1 місяця обмеження волі,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_3 , 01 червня 2026 року приблизно о 18 годині 10 хвилин, маючи умисел на невиконання вимог обмежувального припису, який встановлено рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/997/26 від 20.03.2026, згідно якого ОСОБА_3 заборонено на строк 6 (шість) місяців перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_4 або контактувати з нею через інші заеоби зв`язку особисто і через третіх осіб, наближатися на 600 метрів до місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , переслідувати особисто і через третіх осіб постраждалу ОСОБА_4 та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, з котрим 14 квітня 2026 року ОСОБА_3 був ознайомлений, під час дії такого, діючи умисно, наблизився на 600 метрів до місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , перебував в місці спільного проживання з постраждалою особою за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги обмежувального припису стосовно заборони наближатися на 600 метрів до місця проживання ОСОБА_4 , перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 та заборони спілкуватися в будь-який спосіб із останньою.
Отже, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне невиконанні обмежувального припису, що застосований до нього судом тобто кримінальний проступок, передбачений ст. 390-1 КК України.
Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 в порядку ст. 302 КПК України, надійшов до суду з клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Зі змісту заяви обвинуваченого ОСОБА_3 яка була складена в присутності захисника ОСОБА_5 слідує, що останній беззаперечно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а саме умисного невиконання обмежувального припису, що застосований до нього судом, погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України, надавав свою згоду на розгляд обвинувального акту без його участі у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.
Обвинувальний акт розглядається у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, шляхом вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.
Відповідно до частини 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали в їх сукупності, перевіривши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена повністю.
Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 390-1 КК України, є правильною так як він вчинив умисне невиконанні обмежувального припису, що застосований до нього судом.
За вчинення кримінального проступку обвинувачений підлягає покаранню, при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до скоєного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, він раніше неодноразово судимий, за вчинення злочинів аналогічної категорії, відбував покарання в місцях обмеження волі, відповідних висновків не зробив, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушень пов`язаних з насильством в сім`ї, перебуває на обліку в лікаря-нарколога з діагнозом «Розлад психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю», на обліку в лікаря-психіатра не перебуває, непрацюючий.
Обставинами, які пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття, активне сприяння досудовому розслідування.
Обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.
При призначенні обвинуваченому виду і міри покарання суд керується загальними засадами призначення покарання, принципом пропорційності заходу переслідування меті, як він розтлумачений Європейським судом з прав людини у п. 38 рішення "Ізмайлов проти Росії" від 16 жовтня 2008 р. та у п.п. 34, 41 "Швидка проти України" від 30 жовтня 2014 р.
Згідно з ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а відповідно дост. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Як убачається з роз`яснень п.п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року №7 за сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
Відповідно до висновку, викладеного у постанові у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 08 лютого 2021 року (справа № 390/235/19, провадження № 51-2177кмо20) якщо в діях особи має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч. 1 ст. 32 КК України, і ця особа засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України, і при цьому одне або кілька з них були вчинені до ухвалення попереднього вироку, а ще одне або декілька після його ухвалення, то спеціальні правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються. У такому випадку суд кваліфікує зазначенні кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією, а остаточне покарання визначає за правилами ст. 71 КК України за сукупністю вироків.
При цьому, суд звертає увагу на те, що ОСОБА_3 неодноразово судимий за вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, востаннє вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2026, ухваленим у кримінальному провадженні № 12026142360000351 від 15.05.2026 року, яким ОСОБА_3 визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 390-1 КК України та призначено йому покарання у виді 1 (одного) року 6 (шість) місяців обмеження волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком суду, частково приєднано невідбуту частину покарання призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 18.05.2026 року, та визначено остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років 1 (одного) місяця обмеження волі.
Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2026 не оскаржувався та набрав законної сили.
Нові ж кримінальні правопорушення, кваліфіковані за ст. 390-1 КК України, вчинено як до, так і після ухвалення попереднього вироку.
А тому, відповідно до наведених висновків Верховного Суду обвинуваченому слід визначити остаточне покарання у виді обмеження волі, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, приєднавши частково до призначеного покарання за цим вироком невідбуте покарання за вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2026.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_3 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання не має.
Цивільного позову у кримінальному провадженні не заявлено.
Судові витрати у кримінальному провадженні на залучення експертів відсутні.
Речові докази у кримінальному провадженні:
2 компакт дисків DVD-R, на яких містяться відеоспостереження, - слід залишити при матеріалах кримінального провадження.
Керуючись ст. 302, 373, 374, 381-382 КПК України, суд,
ухвалив:
ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ст. 390-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 4 (чотирьох) місяців обмеження волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання призначеного за даним вироком суду, частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 29.05.2026 року, та визначити остаточне покарання ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років 2 (двох) місяців обмеження волі.
Строк відбування покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання. 
Запобіжний захід до вступу вироку у законну силу ОСОБА_3 не обирати.
Речові докази у кримінальному провадженні:
2 компакт дисків DVD-R, на яких містяться відеоспостереження, – залишити в матеріалах даного кримінального провадження.
Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати прокурору і обвинуваченому.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
На вирок може бути подана апеляція до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Відповідно до ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Суддя | ОСОБА_1