ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 серпня 2026 року | м. Дніпро | справа № 160/1858/26

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Головко О.В. (доповідач),
суддів: Суховарова А.В., Ясенової Т.І., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року (суддя Букіна Л.Є.) в адміністративній справі
за позовом  ОСОБА_1 
до  Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради
про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати протиправним рішення Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради від 06.01.2026 про відмову у встановленні позивачеві статусу особи з інвалідністю внаслідок війни; зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради встановити позивачеві статус особи з інвалідністю внаслідок війни з дня виникнення права - 25.03.2021, з наданням відповідного паперового посвідчення та нагрудного знаку установленого зразку.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Суд виходив з того, що згідно з довідкою МСЕК серії 12 ААГ № 563427 від 12.01.2024 причиною інвалідності позивача визначено: «травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». Таким чином, у поданій позивачем довідці МСЕК відсутнє формулювання «поранення, контузія, каліцтво, захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини», яке є обов`язковою підставою для набуття статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» згідно з пунктом 1 частини 2 статті 7 Закону № 3551.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. Апеляційна скарга ґрунтується на тому, що судом першої інстанції не надано належної оцінки нормам чинного законодавства, його висновки не відповідають обставинам справи, що призвело до прийняття невірного рішення. Зазначає, що висновок суду І інстанції про те, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, є невірним, пов`язаним з неуважним застосуванням положень нормативно-правового акту. Також суд не застосував судову практику, яка свідчить про наявність підстав для задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на актуальні правові позиції Верховного Суду, які підтверджують правильність висновків суду першої інстанції.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, суд апеляційної інстанції дійшов таких висновків. 
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, з 25.03.2021 позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності із визначенням причинного зв`язку: «Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» (довідка МСЕК серії 12ААГ № 563427 від 12.01.2024).
ОСОБА_1 02.01.2026 звернувся до Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради щодо надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».
Управлінням праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради відмовлено у наданні такого статусу у зв`язку з відсутністю на те правових підстав.
Назване рішення є предметом оскарження в цій справі.
Надаючи оцінку законності та обґрунтованості рішення про відмову у встановленні позивачеві статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Пунктом 1 частини 2 Закону № 3551 встановлено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок травми (поранення, контузії, каліцтва) або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами.
Верховний Суд у постанові від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18-а в аналогічному спорі вказав, що згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону № 3551 для визначення права на встановлення статусу «особа з інвалідністю внаслідок війни» підлягає встановленню те, що, по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, та, по-друге: такі особи стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. 
Отже, є помилковим висновок суду першої, що у поданій позивачем довідці МСЕК відсутнє формулювання «поранення, контузія, каліцтво, захворювання або інші ушкодження здоров`я, одержані під час захисту Батьківщини», адже Закон № 3551 до осіб інвалідності внаслідок війни відносить також осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди.
При цьому суд, пославшись на висновки Верховного Суду у справі № 0540/9350/18-а не застосував їх у належний спосіб, не врахувавши, що згідно з довідкою МСЕК серії 12ААГ № 563427 від 12.01.2024 позивачеві встановлено ІІІ групу інвалідності із визначенням причинного зв`язку: «Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби».
Разом з цим, за висновком суду апеляційної, саме по собі формулювання «Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби» не дає підстав для надання особі статусу інваліда війна, адже Закон № 3551 містить у цьому випадку додаткову вимогу – виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди.
Тобто, суду необхідно перевірити чи отримав позивач травму, перебуваючи на фронті під час виконання обов`язків військової служби.
До позовної заяви позивач не надав документи, з яких можливо встановити цю обставину. Надані позивачем довідки лише підтверджують безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Відтак суд не може в процесі розгляду справи встановити та підтвердити наявність правових підстав для отримання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Натомість суд констатує, що рішення про відмову у наданні такого статусу є протиправним, адже останнє обґрунтоване тим, що травма не пов`язана із захистом Батьківщини.
Водночас поза увагою відповідача залишилась та обставина, про що зазначено судом апеляційної інстанції вище, що Закон № 3551 до осіб інвалідності внаслідок війни відносить також осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди.
Відтак, встановивши, що згідно з довідкою до акта МСЕК серії 12ААГ № 563427 від 12.01.2024 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності із визначенням причинного зв`язку: «Травма, ТАК, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби», відповідач мав перевірити чи отримана така травма під час виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті.
При цьому розгляд порушеного ОСОБА_1 питання про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни має відбуватися з дотримання вимог Закону України «Про адміністративну процедуру», у тому числі шляхом пропонування особі надати додаткові документи для перевірки підстав для надання відповідного статусу.
Враховуючи сукупність наведених обставин, колегія суддів доходить висновку, що належним способом поновлення порушеного права ОСОБА_1 є зобов`язання відповідача повторно розгляду подану позивачем заяву про надання статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 243, 317, 322 Кодексу адміністративного судочинства України суд, 
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 травня 2026 року в адміністративній справі № 160/1858/26 скасувати.
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради від 06.01.2026 про відмову у встановленні ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
Зобов`язати Управління праці та соціального захисту населення виконкому Інгулецької районної у місті Кривий Ріг ради повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про встановлення статусу особи з інвалідністю з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.
У задоволенні позову в іншій частині відмовити.
Постанова суду набирає законної сили з 04 серпня 2026 року та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови у випадках, передбачених статтею 328 КАС України.
Повна постанова складена 04 серпня 2026 року.

Головуючий - суддя О.В. Головко 

суддя А.В. Суховаров 

суддя Т.І. Ясенова