Справа № 420/13784/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 вересня 2026 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Харченко Ю.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №951290128615 від 22.01.2026р. про відмову у переведенні з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 17.05.1999р. по 23.07.2001р. та з 20.09.2004р. по 13.01.2025р. в органах державної податкової служби, з урахуванням довідок Головного управління ДПС в Одеській області від 05.01.2026р № 4/15-32-10-02-12; від 05.01.2026р № 5/15-32-10-02-12; від 13.01.2026р № 16/15-32-10-02-12 про складові заробітної плати для призначення пенсії, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 14 вересня 2016 №622 (зі змінами).
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою щодо перерахунку та перехід із пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», з урахуванням відповідних довідок про складові заробітної плати. За результатами розгляду якої прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії та перехід на інший вид пенсії. Відповідач протиправно не призначив пенсію за віком позивачу згідно Закону України "«Про державну службу»" від 16.12.1993 року № 3723-ХІІ, та не врахував до стажу державної служби позивача період роботи в органах Податкової служби.
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позовну заяву, зазначаючи, зокрема, що період перебування посадових осіб в органах податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 18 травня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі № 420/13784/26 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази в сукупності, та системно проаналізувавши приписи чинного законодавства, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
14.01.2026 Позивач звернулась до органів Пенсійного фонду України з заявою про проведення перерахунку пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» з урахуванням довідок про складові заробітної плати.
Рішенням № 951290128615 від 22.01.2026 Головним управлінням відмовлено в перерахунку пенсії шляхом переведення на пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки відсутній необхідний стаж роботи на державній службі, заявниця не займала відповідну категорію посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України.
У рішенні відповідач дійшов висновку про відсутність у позивача необхідного стажу роботи на посадах державної служби та, відповідно, відсутність підстав для переходу на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу».
Позивач із таким рішенням не погодився та звернувся до суду, вказуючи на необґрунтованість висновків відповідача.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Право на пенсійне забезпечення державних службовців визначено Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 №889-VIII, який набув чинності 01.05.2016 (далі Закон №889-VIII).
Так, згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, втратив чинність Закон "Про Державну службу" №3723-XII, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Пунктом 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону № 3723-ХІІ і нормами Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VІІІ, а саме: щодо віку, страхового стажу та стажу державної служби.
Щодо обчислення стажу державної служби, то пунктом 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII передбачено, що стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно з частиною вісімнадцятою статті 37 Закону №3723-XII період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та /або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Статтею 46 Закону № 889-VIII передбачено, що до стажу державної служби зараховується, зокрема, час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання.
Стаж державної служби, відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №229, за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII. Тобто, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно абзаців 1-3 пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 283 від 03.05.1994 (вказана постанова втратила чинність, але підлягає застосуванню до спірних правовідносин) до стажу державної служби зараховується робота (служба): а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, інших органів управління військових формувань, державної податкової та контрольно-ревізійної служби; на посадах керівних працівників і спеціалістів державних органів колишніх УРСР та інших республік, а також колишнього СРСР згідно з додатком.
Судом встановлено, що відповідно до записів трудової книжки позивачки, вона працювала на наступних посадах:
-з 17.05.1999р. по 06.06.2000р.- головного державного податкового інспектора сектору по проведенню документальних перевірок відрахувань ПДВ відділу документальних перевірок юридичних осіб Державної податкової інспекції у Ренійському районі; 
- з 06.06.2000р по 23.07.2001р.- старшого державного податкового інспектора відділу документальних перевірок Державної податкової інспекції у Ренійському районі; 
- з 20.09.2004р. по 01.03.2005р.- старшого державного податкового інспектора відділу документальних перевірок суб`єктів підприємницької діяльності — юридичних осіб управління податкового аудиту та валютного контролю Ренійської МДПІ Одеської області; 
- з 01.03.2005р. по 03.10.2005p.- старшого державного податкового інспектора відділу перевірки відшкодування ПДВ управління контрольно-перевірочної роботи Ренійської МДПІ Одеської області;
- з 03.10.2005р. по 30.03.2006р. -старшого державного податкового інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи Ренійської МДПІ Одеської області;
- з 31.03.2006р. по 01.02.2007р. старшого державного податкового інспектора відділу контрольно-перевірочної роботи Державної податкової інспекції у Ренійському районі Одеської області; 
- з 01.02.2007р. по 07.05.2008р - старшого державного податкового інспектора відділу аудиту юридичних осіб Державної податкової інспекції у Ренійському районі Одеської області;
- з 07.05.2008р. по 15.07.2009р. старшого державного податкового інспектора відділу податкового контролю юридичних осіб Державної податкової інспекції у Ренійському районі Одеської області; 
- з 15.07.2009р. по 29.02.2012р. - заступника начальника відділу податкового контролю юридичних осіб Державної податкової інспекції у Ренійському районі Одеської області; 
- з 01.03.2012р. по 25.06.2013р. - головного державного податкового ревізора-інспектора відділу податкового контролю Державної податкової інспекції у Ренійському районі Одеської області Державної податкової служби; 
- з 26.06.2013р. по 16.01.2015р. - головного державного ревізор-інспектора відділу податкового аудиту Державної податкової інспекції у Ренійському районі ГУ Міндоходів в Одеській області; 
-з 17.01.2015р. по 02.11.2015р. - головного державного ревізор-інспектора відділу податкового аудиту Державної податкової інспекції у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області; 
-з 02.11.2015р. по 26.02.2016р. - головного державного ревізор-інспектора відділу погашення заборгованості Державної податкової інспекції у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області; 
-з 26.02.2016р. по 31.05.2016р. -головного державного ревізор-інспектора сектору погашення боргу Державної податкової інспекції у Ренійському районі ГУ ДФС в Одеській області; 
-з 01.06.2016р. по 26.04.2017р. - головного державного ревізор-інспектора відділу перевірок окремих платників управління аудиту Державної податкової інспекції у Приморському районі м.Одеса ГУ ДФС в Одеській області; 
- з 27.04.2017р. по 07.10.2019р. - головного державного ревізор-інспектора відділу аудиту Головного управління ДФС в Одеській області; 
-з 08.10.2019р. по 05.03.2020р. - головного державного ревізор-інспектора відділу перевірок платників м.Одеса управління податкових перевірок трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС в Одеській області; 
- з 05.03.2020р. по 23.09.2020р. - головного державного ревізор-інспектора відділу координації, звітності, аналізу та якості перевірок управління податкових перевірок трансфертного ціноутворення та міжнародного оподаткування Головного управління ДПС в Одеській області; 
- з 23.09.2020р. по 04.11.2021р. - головного державного ревізор-інспектора відділу координації, звітності та аналізу управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області; 
- з 04.11.2021р. по 05.01.2024р. - головного державного інспектора відділу координації звітності та аналізу управління податкового аудиту Головного управління ДПС в Одеській області; 
-з 05.01.2024р. по 13.01.2025р. - головного державного інспектора Центрального відділу по роботі з податковим боргом управління по роботі з податковим боргом Головного управління ДПС в Одеській області. 
- 13.01.2025р - припинено державну службу та звільнена із займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію або досягненням 65-річного віку, згідно з пунктом 7 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу» та частини першої статті 38 Кодексу законів про працю України.
В цей період позивачу були присвоєні спеціальні звання, про що здійснені відповідні записи в трудовій книжці.
Крім того, 17.05.1999р. позивач прийняла присягу державного службовця.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 № 509-XII Про Державну податкову службу в Україні (далі - Закон № 509-XII), а з 12.08.2012 - Податковий кодекс України (далі ПК України).
Пунктом 342.4 статті 342 ПК України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 ПК України, пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України "Про державну службу". При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Відповідно до пункту 6 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 №229, стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності Законом України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 №889-VIII обчислюється відповідно до пункту 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" від 10 грудня 2015 №889-VIII. Згідно з пунктом 8 розділу XI Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про державну службу" №889-VIII стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Згідно пункту 2 Порядку обчислення стажу державної служби до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті державної податкової служби. Крім цього, згідно з пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Зважаючи на викладене, період роботи позивача в органах Державної податкової служби зараховується до стажу державної служби. Таким чином, слід зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області зарахувати до стажу державної служби періоди її роботи з 17.05.1999р. по 23.07.2001р. та з 20.09.2004р. по 13.01.2025р. в органах державної податкової служби.
Зважаючи на це, суд відхиляє доводи відповідача щодо неможливості зарахування спірного періоду до стажу державної служби, оскільки будь-яких законних перешкод для реалізації позивачем цього права судом не встановлено.
За таких обставин, оскільки позивач, з урахуванням періодів роботи на посадах в органах податкової служби має понад 20 років стажу державної служби, відповідно має право на переведення її на пенсію, згіднг вимог Закону України "Про державну службу".
Отже, з огляду на викладене, суд доходить висновку щодо наявності підстав для визнання протиправним та скасування оскаржуваного позивачем рішення №951290128615 від 22.01.2026р. про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії, та, як наслідок, переведення її на пенсію, відповідно до положень Закону України "Про державну службу".
Стосовно вимог про зобов`язання відповідачів перевести позивача з призначеної пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», суд зазначає наступне.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії. При цьому, у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення), з урахуванням встановлених судом обставин.
Дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта. Він не може ухилятися від реалізації своєї компетенції, але і не має права виходити за її межі.
Тобто дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Згідно з позицією Верховного Суду, яка сформована, зокрема, у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 7 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справі № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а, від 12 квітня 2018 року справі № 826/8803/15, від 21 червня 2018 року у справі №274/1717/17, від 14 серпня 2018 року у справі №820/5134/17, від 17 жовтня 2019 року у справі №826/521/16, від 30 березня 2021 року у справі №400/1825/20, від 14 вересня 2021 року у справі № 320/5007/20 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Водночас повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Суд також враховує правову позицію, що міститься, зокрема у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі № 806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі № 380/8727/20, відповідно до якої у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
З урахуванням зазначеного, суд вказує, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови в переведенні позивача на пенсію державного службовця, оскільки, як встановлено судом, позивач досягла 60 років, та спеціальний стаж державної служби, станом на дату подання заяви, складав понад 20 років, а тому, спірне рішення прийняте відповідачем не на підставі та не у спосіб, що визначені законодавством України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, є правомірними, документально підтвердженими, базуються на положеннях чинного законодавства, а отже підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 241-246, 250, 255, 262, 295 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №951290128615 від 22.01.2026р.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 14.01.2026 пенсію відповідно до вимог ЗУ «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи, з 17.05.1999р. по 23.07.2001р. та з 20.09.2004р. по 13.01.2025р., в органах державної податкової служби.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, Код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст.ст.293, 295 КАС України.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, встановлені ст.255 КАС України.
Рішення складено 03.09.2026 року, з урахуванням знаходження судді Харченко Ю.В. у відпустці, у період з 01.06.2026 року по 26.06.2026 року, включно.

Суддя Ю.В. Харченко

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області №951290128615 від 22.01.2026р.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області призначити ОСОБА_1 з 14.01.2026 пенсію відповідно до вимог ЗУ «Про державну службу», зарахувавши до стажу державної служби періоди її роботи, з 17.05.1999р. по 23.07.2001р. та з 20.09.2004р. по 13.01.2025р., в органах державної податкової служби.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (місцезнаходження: 65012, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Канатна, будинок 83, Код ЄДРПОУ 20987385) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1 331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
03.09.2026