ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м.Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
26.08.2026 | Справа № 910/7242/26

Суддя Господарського суду міста Києва Босий В.П., розглянувши в письмовому провадженні справу за позовом Фермерського господарства «Харвест-Юг»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дефенс Компані»
про стягнення 81 704,60 грн.,

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Харвест-Юг» (далі - ФГ «Харвест-Юг») звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дефенс Компані» (далі - ТОВ «Дефенс Компані») про стягнення 81 704,60 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати наданих на підставі договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №150326ОТ від 16.03.2026 послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 77 000,00 грн., а також заявляє про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 436,58 грн., 3% у розмірі 487,32 грн. та інфляційних у розмірі 1 780,70 грн.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 29.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, визначено строк для подання відзиву на позов - протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом 5 днів з дня отримання відповіді на відзив, позивачу визначено строк для подання відповіді на відзив протягом 5 днів з дня його отримання.
Ухвала про відкриття провадження у даній справі була направлена на адресу місцезнаходження ТОВ «Дефенс Компані» рекомендованим поштовим відправленням з повідомленням про вручення, проте відправлення повернулось до суду із зазначенням причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Згідно з ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відтак, в силу положення пункту 5 частини 6 статті 242 Господарського суду міста Києва, день отримання судом повідомлення про відсутність відповідача за адресою місцезнаходження, вважається днем вручення відповідачу ухвали суду про відкриття провадження у даній справі.
У даному випаду судом також враховано, що за приписами частини 1 статті 9 Господарського процесуального кодексу України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про доступ до судових рішень» для доступу до судових рішень судів загальної юрисдикції Державна судова адміністрація України забезпечує ведення Єдиного державного реєстру судових рішень. Єдиний державний реєстр судових рішень - автоматизована система збирання, зберігання, захисту, обліку, пошуку та надання електронних копій судових рішень. 
Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України (ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень»).
Враховуючи наведене, господарський суд зазначає, що відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись із ухвалою суду від 29.06.2026 у даній справі в Єдиному державному реєстрі судових рішень (www.reyestr.court.gov.ua).
В той же час, відповідач своїм правом на подання відзиву на позов не скористався, будь-яких пояснень щодо суті спору до суду не подав.
Будь-яких інших заяв, клопотань або заперечень від сторін не надходило.
Положеннями ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
За таких обставин, з огляду на приписи ч. 9 ст. 165 та ч. 2 ст. 178 Господарського процесуального кодексу України справа підлягає вирішенню за наявними матеріалами справи.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва встановив наступне.
16.03.2026 між ТОВ «Дефенс Компані» (замовник) та ФГ «Харвест-Юг» (перевізник) було укладено договір договору перевезення вантажів автомобільним транспортом №150326ОТ (надалі - «Договір»), відповідно до п. 1.1 якого перевізник зобов`язується протягом строку дії цього договору за завданнями замовника в обумовлені сторонами строки приймати довірений йому замовником вантаж, доставляти цей вантаж власним автомобільним транспортом до пункту призначення та видавати його визначеній замовником особі, яка має право на одержання такого вантажу, а замовник зобов`язується оплачувати належним чином надані перевізником послуги.
Згідно із п. 4.1 Договору надання послуг по цьому договору фіксується двостороннім актом виконаних робіт (послуг), який складеться у двох примірниках, по одному для кожної із сторін, підписуються уповноваженими представниками перевізника й замовника та засвідчується печатками сторін та повинен містити наступну інформацію: найменування перевізника та замовника; вантажовідправника та вантажоодержувача; інформація про перевезений вантаж; дата і маршрут перевезення; інформація про транспортний засіб; вартість перевезення.
Пунктом 4.5 Договору передбачено, що факт надання послуги з перевезення підтверджується: документами, що підтверджують передавання вантажу від вантажовідправника перевізнику, передавання вантажу перевізником вантажоодержувачу згідно чинного законодавства України, таверно-транспортною накладною, актом виконаних робіт (послуг).
Замовник сплачує вартість послуг з перевезення на підставі виставленого перевізником рахунку-фактури протягом 3 (трьох) банківських днів з моменту отримання замовником від перевізника належним чином оформлених документів згідно п. 4.5 цього Договору. При здійсненні оплати замовник має права вартість послуг за рахунком-фактурою зменшити на суми заборгованості перевізника перед замовником відповідна до пунктів 5.3, 5.4.1 цього Договору (п. 4.6 Договору).
Відповідно до додатку №1 від 16.03.2026 до Договору (далі - Додаток №1) сторони погодили перевезення за маршрутом Копчинці Тернопільська обл. - Чернігів Чернігівська обл. - Покровське Чернігівська обл. - Київ Київська обл., - Браженка Житомирська обл. - Розділ Львівська обл., вантаж в дві сторони, вартістю 110 000,00 грн. з ПДВ із передоплатою 30%.
На виконання умов Договору, для здійснення перевезення передбаченого Додатком №1, позивачем виставлено відповідачу рахунок №20 від 18.03.2026 на суму 110 000,00 грн., який оплачений ТОВ «Дефенс Компані» у розмірі 33 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №31 від 19.03.2026.
В свою чергу, позивачем здійснено перевезення вантажу обумовленого Додатком №1, що підтверджується товарно-транспортними накладними №3 від 16.03.2026, №819 від 17.03.2026 та №41 від 19.03.2026. Крім того, в підтвердження вказаних перевезень, до позову позивачем додано акт надання послуг №20 від 20.03.2026, який не підписаний відповідачем.
Спір у справі виник у зв`язку із неналежним, на думку позивача, виконанням відповідачем грошового зобов`язання із оплати наданих на підставі Договору послуг, у зв`язку з чим позивач вказує на наявність заборгованості у розмірі 77 000,00 грн.
Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору перевезення вантажу, а тому права та обов`язки сторін визначаються, в тому числі, положеннями глави 64 Цивільного кодексу України.
Згідно з ч. 1 ст. 909 Цивільного кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу.
Матеріалами справи (товарно-транспортні накладні №3 від 16.03.2026, №819 від 17.03.2026 та №41 від 19.03.2026) підтверджується надання позивачем відповідачу послуг перевезення на підставі Договору.
У зв`язку із здійсненням вказаних перевезень та на виконання умов Договору, 20.03.2026 ФГ «Харвест-Юг» направлено ТОВ «Дефенс Компані» акт надання послуг №20 від 20.03.2026 на суму 110 000,00 грн., що підтверджується скрін-шотами листування із месенджера «Viber».
Суд відзначає, що листування за допомогою електронної пошти або будь-яким іншим способом сторонами узгоджено у п. 2.3 Договору, відповідно до якого сторони домовилися, що передача заявок (замовлень) і інших документів за цим Договором може здійснюватися за допомогою електронної пошти або будь-яким іншим способом. Сторони для цього узгодили наступні реквізити: Електронна пошта уповноваженого представника замовника електронна пошта уповноваженого представника перевізника уповноваженими представниками сторін на оформлення заявок є: від перевізника (для погодження заявок): ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_1 від замовника (для подання заявок): ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_2 . Сторони узгодили, що при зміні зазначених у цьому пункті адрес електронної пошти та/або відомостей про уповноважених представників, Сторони можуть не оформлювати такі зміни шляхом укладання двосторонніх угод до Договору. Про зміну таких відомостей достатньо направлення (в т.ч. на офіційну адресу електронної пошти) однією стороною іншій стороні повідомлення оформленого на фірмовому бланку за підписом керівника із засвідченням печаткою.
Із зазначеного листування вбачається, що акт надання послуг №20 від 20.03.2026 було направлено саме на номер +380958826530, який узгоджено умовами п. 2.3 Договору, при цьому відповідачем не заперечується такого факту.
Разом з тим, в матеріалах справи міститься акт надання послуг №20 від 20.03.2026 на суму 110 000,00 грн., який не підписаний з боку відповідача.
Відповідно до п. 4.9 Договору у разі відсутності претензій у замовника до якості перевезення, замовник підписує наданий перевізником акт виконаних робіт (послуг). За наявності претензій щодо якості перевезення замовник надає перевізнику мотивовану письмову відмову від прийняття послуг. У разі наявності у замовника претензій щодо якості наданих перевізником послуг, строк оплати продовжується на кількість врегульовували розбіжності.
В матеріалах справи не міститься, а відповідачем не надано суду доказів в підтвердження наявності претензій щодо якості перевезення, а також не міститься мотивованої письмової відмови від прийняття послуг, у зв`язку з чим передбачені актом надання послуг №20 від 20.03.2026 послуги на суму 110 000,00 грн. є такими, що прийняті відповідачем.
Крім того, товарно-транспортні накладні №3 від 16.03.2026, №819 від 17.03.2026 та №41 від 19.03.2026 підписані безпосередньо одержувачем товару без жодних зауважень, у зв`язку з чим у суду відсутні підстав для висновку про неналежне виконання позивачем зобов`язання із перевезення вантажів на підставі Договору.
Крім того, матеріали справи містять докази передачі позивачем відповідачу всіх необхідних для оплати документів, які передбачені умовами п. 4.5 Договору, зокрема, як встановлено, останнім передано акт надання послуг №20 від 20.03.2026 саме 20.03.2026.
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Отже, з урахуванням положень ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України та п. 4.6 Договору, відповідач зобов`язаний був сплатити вартість отриманих за Договором послуг у розмірі 77 000,00 грн. не пізніше 25.03.2026, проте доказів такої оплати в матеріалах справи не міститься, а строк виконання зобов`язання на момент пред`явлення позову до суду настав.
Згідно із статтями 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Як унормовано приписами частини другої статті 42 Господарського процесуального кодексу України, учасники справи зобов`язані, зокрема: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Згідно з приписами частини першої статті 43 Господарського процесуального кодексу України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Частиною 4 статті 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Матеріалами справи підтверджується наявність у відповідача грошового зобов`язання по сплаті на користь позивача 77 000,00 грн. за надані на підставі Договору послуги перевезення. Відповідачем вказана заборгованість не спростована, доказів її погашення не надано.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідачем обставин, з якими чинне законодавство пов`язує можливість звільнення його від відповідальності за порушення зобов`язання, не наведено.
Таким чином, позовні вимоги ФГ «Харвест-Юг» про стягнення з ТОВ «Дефенс Компані» заборгованості у розмірі 77 000,00 грн. є правомірними та обґрунтованими, а відтак задовольняються судом.
Також, позивачем заявлено про стягнення з відповідача пені у розмірі 2 436,58 грн., 3% у розмірі 487,32 грн. та інфляційних у розмірі 1 780,70 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 26.03.2026 по 10.06.2026.
Судом встановлено, що відповідач у встановлений строк свого обов`язку по перерахуванню коштів не виконав, допустивши прострочення виконання грошового зобов`язання, тому дії відповідача є порушенням договірних зобов`язань (ст. 610 Цивільного кодексу України), і він вважається таким, що прострочив (ст. 612 Цивільного кодексу України), відповідно є підстави для застосування встановленої законом відповідальності.
Стаття 611 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, якими зокрема є сплата неустойки.
У відповідності до ч. 1 ст. 548 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
За змістом ст. 546, 549 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, різновидом якої є штраф та пеня.
Відповідно до ч. 3 ст. 549 Цивільного кодексу України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 5.5 Договору передбачено, що у разі порушення замовником строків оплати наданих перевізником послуг, крім випадків, передбачених пунктами 4.8, 4.9 та Розділом 6 цього Договору, замовник зобов`язаний на вимогу перевізника сплатити пеню в розмірі облікової ставки НБУ, що діяла у період за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.
За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, враховуючи відсутність підстав для виходу за межі позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути з відповідача пеню у розмірі 2 436,58 грн., 3% у розмірі 487,32 грн. та інфляційні у розмірі 1 780,70 грн., за прострочення виконання грошового зобов`язання за загальний період з 26.03.2026 по 10.06.2026.
Відповідно до ст. 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі №909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, №303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Всі інші докази, заяви, клопотання, доводи та міркування учасників судового процесу, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги як такі, що не спростовують висновків суду щодо достатніх підстав для задоволення позовних вимог.
Підсумовуючи викладені вище фактичні обставини, виходячи з системного аналізу положень чинного законодавства та матеріалів справи в цілому, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ТОВ «Дефенс Компані» на користь ФГ «Харвест-Юг» заборгованості у розмірі 77 000,00 грн., пені у розмірі 2 436,58 грн., 3% у розмірі 487,32 грн. та інфляційних у розмірі 1 780,70 грн.
Витрати по сплаті судового збору відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 129, 232, 236-241, 252 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва -

ВИРІШИВ:

1. Позов Фермерського господарства «Харвест-Юг» задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Дефенс Компані» (01014, м. Київ, вул. Звіринецька, буд. 63, офіс 768; ідентифікаційний код 45301591) на користь Фермерського господарства «Харвест-Юг» (73039, м. Херсон, проспект 200-річчя Херсона, буд. 36, корпус 3, кв. 5; ідентифікаційний код 42432330) заборгованість у розмірі 77 000 (сімдесят сім тисяч) грн. 00 коп., пеню у розмірі 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 58 коп., 3% річних у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 32 коп., інфляційні у розмірі 1 780 (одна тисяча сімсот вісімдесят) грн. 70 коп. та судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп. Видати наказ.
3. Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя  В.П. Босий