ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/23506/24 пров. № А/857/16049/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді - Мікули О. І.,
суддів - Курильця А. Р., Кузьмича С. М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі №380/23506/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,-
суддя в 1-й інстанції – Хома О. П.,
дата ухвалення рішення – 02 квітня 2025 року,
місце ухвалення рішення – м. Львів
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

в с т а н о в и в:

Позивач – ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому просив визнати протиправними дії відповідача про повторне взяття позивача на військовий облік як військовозобов`язаного; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 розглянути заяви позивача від 23 серпня 2024 року та 23 жовтня 2024 року щодо виключення його з військового обліку; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 прийняти рішення про виключення позивача з військового обліку як військовозобов`язаного. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що він у 1998 році був засуджений Личаківським районним судом м. Львова за ч.2 ст.141 КК України до одного року дев`яти місяців позбавлення волі з конфіскацією майна та відповідно до «Временного удостоверения» №4073987 на ім`я ОСОБА_1 , виданого замість військового квитка, та обліково-послужної картки форми №6, він був виключений з військового обліку на підставі п.5 ст.37 Закону України, як особа, засуджена до позбавлення волі за тяжкий злочин. Разом з тим, згідно з даними реєстру «Оберіг» станом на 17 червня 2024 року він перебуває на обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, у відповідь на адвокатські запити представника позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомив, що ОСОБА_1 дійсно перебуває на військовому обліку. На думку апелянта, норми ст.37 Закону №2232-XII ( у редакції з 18 травня 2024 року) не мають зворотної дії в часі, а саме: не поширюються на правовідносини, які виникли до їх прийняття. З врахуванням наведеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що Вироком Личаківського районного суду м. Львова від 28 серпня 1998 року у справі №245, залишеним без змін ухвалою Львівського обласного суду від 06 жовтня 1998 року, ОСОБА_1 був засуджений за ст.141 ч.2 КК України на один рік дев`ять місяців позбавлення волі з конфіскацією всього індивідуально належного майна з відбуттям покарання у виховно-трудовій колонії для неповнолітніх загального режиму. 
ОСОБА_1 виключений з військового обліку згідно із п.5 ст.37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» як засуджений до позбавлення волі за скоєння тяжкого злочину. Вказане підтверджується Тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 , яке видане замість військового квитка 09 жовтня 2000 року ІНФОРМАЦІЯ_4 та обліково-послужною карткою до нього.
Представник позивача 16 травня 2024 року подав до ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву ОСОБА_1 про оновлення особистих даних. Відповідачем вказана заява зареєстрована 08 червня 2024 року за вх.№8379, що підтверджується відміткою на ній.
Позивачем 17 червня 2024 року згенеровано через офіційний мобільний застосунок (додаток) Міністерства оборони України « ІНФОРМАЦІЯ_5 » електронний військово-обліковий документ, зі змісту якого видно, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , перебуває на обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_7 , номер в реєстрі Оберіг №120220249340750800025.
Представник позивача 19 червня 2024 року за вих.№001/1/06-Б звернувся із адвокатським запитом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , та 24 червня 2024 року за вих. №001/01/06-Б до начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 з проханням повідомити, чи перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 27 червня 2024 року на запит надав відповідь №6925 про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_10 04 липня 2024 року надав відповідь №1159/9/7353 про перебування ОСОБА_1 на військовому обліку військовозобов`язаних в ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Представник позивача направив до ТВО начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 адвокатський запит від 11 липня 2024 року за вих. №001/2/06-Б, в якому просив: повідомити, коли (дата, час), ким (прізвище посадової особи або органу) та на підставі яких документів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , був поставлений на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний. Надати належно завірені копії таких документів; виключити із військового обліку ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_2 , відповідно до вимог Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» та Конституції України; скерувати відповідь у визначений законом термін.
До вказаного запиту долучено копію ордера про надання правової допомоги та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію обліково-послужної картки на прізвище ОСОБА_1 , копію «Временное удостовирение» №4073987 на прізвище ОСОБА_1 .
Представник позивача звернувся з аналогічним за змістом адвокатським запитом із додатками необхідних документів 07 серпня 2024 року за вих. №001/02/07-Б до начальника ІНФОРМАЦІЯ_8 .
ІНФОРМАЦІЯ_10 12 серпня 2024 року на запит представника позивача надав відповідь за вих. №1159/9/9056, в якій рекомендував звернутися з адвокатським запитом за місцем перебування ОСОБА_1 на військовому обліку. 
Позивач 23 серпня 2024 року засобами поштового зв`язку скерував на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про виключення його з військового обліку із додатками військово-облікових документів, яку за довіреністю представник відповідача отримав 27 серпня 2024 року. Вказане підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» №7901104812832 та знімком екрана веб-порталу АТ «Укрпошта» трекінгу вказаного поштового відправлення, а також відміткою про реєстрацію за вх. №15589 на першій сторінці заяви.
Відповідач 30 серпня 2024 на заяву ОСОБА_1 про виключення його з військового обліку надав відповідь №10274, в якій зазначив, що відсутні підстави для виключення з військового обліку.
Представник позивача 26 вересня 2024 року за вих. №001/3/09-Б засобами поштового зв`язку скерував додатково до запиту адвоката та заяви ОСОБА_1 про виключення з військового обліку, копію вироку Личаківського районного суду м. Львова у справі №245 від 28 серпня 1998 року.
Позивач 23 жовтня 2024 року засобами поштового зв`язку повторно скерував на адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 заяву про виключення його з військового обліку, в якій також просив повідомити результати розгляду заяви від 23 серпня 2024, яку за довіреністю представник відповідача отримав 25 жовтня 2024 року. Вказане підтверджується квитанцією АТ «Укрпошта» №7903204265114 та знімком екрана веб-порталу АТ «Укрпошта» трекінгу вказаного поштового відправлення, а також відміткою про реєстрацію за вх. №17751 на першій сторінці заяви.
Відповідач 28 жовтня 2024 року на повторну заяву ОСОБА_1 про виключення його з військового обліку надав відповідь №13268, в якій повторно зазначив про відсутність підстав для виключення з військового обліку у зв`язку із вчиненням тяжкого чи особливо тяжкого злочину.
Вважаючи протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у взятті позивача на військовий облік як військовозобов`язаного, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з 18 травня 2024 року громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі ч.6 ст.37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17 травня 2024 року), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку, що свідчить про те, що відповідач мав повноваження на взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних з 18 травня 2024 року на підставі поданої самим позивачем заяви про оновлення особистих даних, навіть попри те, що до цієї дати він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних як особа, яка вчинила тяжкий злочин.
Даючи правову оцінку висновку суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що такий відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
За змістом п.20 ч.1 ст.106 Конституції України Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.92 №2232-XII (далі - Закон №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з ч.2,3 ст.1 Закону №2232-XII військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку
За змістом ч.9 ст.1 Закону №2232-XII щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають приписці до призовних дільниць; призовники - особи, приписані до призовних дільниць; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Відповідно до ч.7 ст.1 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Згідно з ч.6 ст.2 Закону №2232-XII передбачено наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану" у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався Указами Президента України та триває по теперішній час.
Також Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію, яка проводиться на всій території України протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.
За змістом ч.1 ст.37 Закону №2232-XII взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України: які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву; які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних; зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби; які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників; які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі; які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку; які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань; призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу, молодшого, середнього складу поліції; жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону; які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу; які є кандидатами для прийняття на військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону;
Відповідно до ч.5 ст.37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (в редакції від 24.05.2000) виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягали громадяни:
а) визнані військово-лікарськими комісіями непридатними до військової служби з виключенням з військового обліку; 
б) які досягли граничного віку перебування в запасі; 
в) які припинили громадянство України; 
г) які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів; 
д) які не отримали до 36-річного віку військово-облікової спеціальності або спорідненої з нею; 
е) які померли.
Згідно з п.6 ч.6 ст. 37 Закону №2232-XII (в редакції чинній до 18 травня 2024 року) виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 виключений з військового обліку згідно із пунктом 5 статті 37 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII як засуджений до позбавлення волі за скоєння тяжкого злочину. Вказане підтверджується Тимчасовим посвідченням № НОМЕР_1 , яке видане замість військового квитка 09 жовтня 2000 року ІНФОРМАЦІЯ_4 та обліково-послужною карткою до нього (а.с.37 зворот).
Колегія суддів звертає увагу, що із прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку" від 11 квітня 2024 року №3633-IX, який набрав законної сили 18 травня 2024 року, редакція статті 37 Закону №2232 зазнала змін, внаслідок яких, частина шоста викладена в такій редакції: «виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.».
18 травня 2024 року також набрав чинності Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560 (далі Порядок №560).
Пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку №560 передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади». Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Таким чином, з аналізу наведених вище правових норм та встановлених фактичних обставин справи вбачається, що станом на час виникнення спірних правовідносин, звернення позивача до органу військового управління із заявою від 11 липня 2024 року, приписи ст.37 Закону №2232-XII не передбачають такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, а в силу приписів ч.1 ст.37 Закону №2232-XII позивач є громадянином України, який підлягає взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, а тому правові та фактичні підстави для зобов`язання відповідача виключити позивача з військового обліку відсутні.
Згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у Рішеннях Конституційного Суду України від 13.05.97 №1-зп, від 09.02.99 №1-рп/99, від 05.04.2001 №3-рп/2001, від 13.03.2012 №6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Єдиний виняток з цього правила, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України: випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Тобто дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами правовідносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Разом з тим, у даному випадку йдеться не про притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності, а поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає національним інтересам держави.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.04.2026 року у справі №280/6524/24.
У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII звужено коло підстав для виключення з військового обліку.
Згідно з пояснювальною запискою до проекту Закону №3633-IX такий, розроблено з метою законодавчого удосконалення процедур проведення заходів мобілізації, удосконалення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, соціального захисту військовослужбовців, а також окремих питань проходження військової служби для покращення якості підбору особового складу під час доукомплектування бойових підрозділів для відсічі збройної агресії проти України.
Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок та які можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх громадян України, що не досягли граничного віку перебування у запасі та не визнані непридатними до військової служби.
Колегія суддів зазначає, що оскільки за чинними нормами статті 37 Закону №2232-XII позивач є громадянином України, не досяг граничного віку перебування у запасі, визнаний придатним до військової служби, отже є військовозобов`язаним, тому відповідач на законних підставах поновив його на військовому обліку військовозобов`язаних.
При цьому, законне взяття позивача на військовий облік не може вважатися звуженням змісту та обсягу його конституційних прав і свобод.
Крім того, у спірних правовідносинах відсутні підстави стверджувати про наявність зворотної дії закону або іншого нормативно-правового акта в часі, оскільки спірні між сторонами у цій справі правовідносини виникли у липні 2024 року, тобто після внесення відповідних змін до Закону №2232-XII.
При цьому, колегія суддів зауважує, що апелянтом не зазначено жодних порушень правил взяття на військовий облік. 
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з 18 травня 2024 року громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку призовників та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі частини 6 статті 37 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній до 17 травня 2024 року), підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку, що свідчить про те, що відповідач мав повноваження на взяття позивача на військовий облік військовозобов`язаних з 18 травня 2024 року на підставі поданої самим позивачем заяви про оновлення особистих даних, навіть попри те, що до цієї дати він був виключений з військового обліку військовозобов`язаних як особа, яка вчинила тяжкий злочин.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2025 року у справі №380/23506/24 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	С. М. Кузьмич 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 07 липня 2026 року.