"14" липня 2026 р. Справа № 363/3628/26

ПОСТАНОВА
 ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 липня 2026 року суддя Вишгородського районного суду Київської області Олійник С.В.,
за участю секретаря судових засідань   Захарової Н.В.,
прокурора Бірюка Г.І., 
захисника Коломійця І.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення стосовно  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , громадянина України, який зареєстрований та фактично проживає за адресою АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 172-6 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 
встановив:
До Вишгородського районного суду Київської області з Чернігівського управління Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України надійшли адміністративні справи щодо ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №16 ОСОБА_1 , припинивши 31.03.2025 року діяльність на посаді інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу відділення поліції №3 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, маючи спеціальне звання – «капітан поліції», будучи суб`єктом декларування відповідно до пп. «з» п. 1 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про запобігання корупції», в порушення абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону, несвоєчасно без поважних причин подав 07.05.2026 року, шляхом заповнення на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2025 рік (після звільнення), чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Так, на підставі наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 13.06.2024 № 135 о/с, капітана поліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу відділення поліції № 1 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області. Таким чином, ОСОБА_1 є суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону відповідно до підпункту «з» п. 1 ч. 1 ст. З Закону та суб`єктом відповідальності згідно з Приміткою до ст. 172-6 КУпАП, і він зобов`язаний виконувати вимог Закону, в тому числі зазначені у ст. 45 вказаного Закону. Відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Київській області від 21.03.2025 року №70 о/с, капітана поліції ОСОБА_1 , старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу відділення поліції №3 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, звільнено з 31.03.2025 відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням). У відповідності з п. 15 ст. 1 Закону, суб`єкти декларування - особи, зазначені y п. l, пп. "a", "в"-"r" п. 2, п. 4 ч. 1 ст. 3 цього Закону, інші особи, які зобов`язані подавати декларацію відповідно до цього Закону. Старший інспектор-черговий чергової частини сектору моніторингу відділення поліції № 3 Вишгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області капітан поліції Корявець А.А. як особа, яка припинила 31.03.2025 діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, був зобов`язаний подати декларацію особи, яка припинила діяльність пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну за 2025 рік, не пізніше 31.03.2026. Згідно з інформацією, розміщеною у публічній частині Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, ОСОБА_1 з 2017 року подавав декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що свідчить про його обізнаність з вимогами та порядком декларування. Крім цього, ОСОБА_1 власним підписом засвідчив ознайомлення з Рекомендаціями для поліцейських, державних службовців та працівників поліції, які є суб`єктами декларування про дотримання окремих вимог та обмежень передбачених Законом України «Про запобігання корупції» при звільненні зі служби/роботи. Проте, ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, який повинен бути обізнаним щодо обов`язку, способу, та терміну подання такого типу декларації, за відсутності поважних причин, в порушення абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону, подав відповідну декларацію лише 07.05.2026 о 14 год. 56 хв., шо встановлено відповідно до відкритих загальнодоступних даних Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Вказаними діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
У судовому засіданні захисник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Коломієць І.О., подав письмові заперечення, в яких зазначив, що протокол про адміністративне правопорушення та додані до нього матеріали не містять належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП. Департаментом внутрішньої безпеки фактично встановлено лише факт подання ОСОБА_1 декларації 07.05.2026, однак не доведено відсутності поважних причин її несвоєчасного подання та не досліджено обставин, які зумовили подання декларації саме цього дня. При цьому у протоколі міститься лише висновок посадової особи про те, що «поважних причин не встановлено», без наведення будь-яких доказів, які б спростовували пояснення особи або підтверджували наявність її вини. Після звільнення ОСОБА_1 не ухилявся від виконання вимог Закону України «Про запобігання корупції». Так, після звільнення 24.04.2025 ним було подано декларацію при звільненні за період з 01.01.2025 по 31.03.2025, а 09.03.2026 – декларацію при звільненні за період з 01.04.2025 по 31.12.2025. Після отримання повідомлення про необхідність подання ще одного виду декларації ОСОБА_1 звернувся за консультацією до спеціаліста Національного агентства з питань запобігання корупції, який роз`яснив необхідність подання щорічної декларації особи, яка припинила діяльність. Після отримання такого роз`яснення, цього ж дня – 07.05.2026 – відповідну декларацію було добровільно подано, що свідчить не про ухилення від здійснення фінансового контролю, а про добросовісне виконання вимог антикорупційного законодавства. Причиною несвоєчасного подання декларації стало помилкове розуміння ОСОБА_1 того, що після подання декларацій при звільненні обов`язок декларування за 2025 рік виконано в повному обсязі. Саме тому після отримання відповідного повідомлення декларацію було подано негайно та без будь-якого примусу. Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, який би свідчив про намір ОСОБА_1 приховати доходи, майно чи інші відомості, що підлягають декларуванню. Усі декларації були подані добровільно, недостовірність зазначених у них відомостей не встановлена, а відтак відсутні будь-які обставини, які б свідчили про бажання особи уникнути здійснення фінансового контролю. Департамент внутрішньої безпеки не спростував пояснення ОСОБА_1 , не перевірив їх достовірність та фактично не дослідив причин несвоєчасного подання декларації. За наведених обставин, на думку сторони захисту, матеріали справи не підтверджують наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, оскільки декларацію подано добровільно, шкоди державним чи суспільним інтересам не завдано, а відомості, що підлягали декларуванню, не приховувалися.
Прокурор підтримав обставини викладені в протоколі, просив визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених частиною 1 статті 172-6 КУпАП та притягнути його до відповідальності у межах визначених санкцією вказаної статті.
Дослідивши матеріали справ про адміністративні правопорушення, судом встановлено наступне.
Судом встановлено, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення №16 ОСОБА_1 інкримінується вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, а саме несвоєчасне подання без поважних причин щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, за 2025 рік.
З письмових пояснень ОСОБА_1 від 14.05.2026 вбачається, що після звільнення ним було подано дві декларації при звільненні: за період з 01.01.2025 по 31.03.2025 та за період з 01.04.2025 по 31.12.2025. Крім того, він зазначив, що 07.05.2026 отримав електронне повідомлення від Національного агентства з питань запобігання корупції про неподання щорічної декларації. Після звернення за консультацією до спеціаліста НАЗК та отримання відповідних роз`яснень цього ж дня, о 14 год. 56 хв., ним було подано щорічну декларацію за 2025 рік.
Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області №135 о/с від 13.06.2024, виданого на виконання наказу Національної поліції України від 10.04.2024 №384 «Про затвердження Переліку змін у штатах Національної поліції», капітана поліції ОСОБА_1 призначено на посаду старшого інспектора-чергового чергової частини сектору моніторингу відділення поліції №1 Вишгородського районного управління поліції, зі звільненням з посади помічника чергового чергової частини сектору моніторингу цього ж підрозділу.
Відповідно до рапорту ОСОБА_1 від 15.01.2025 він просив звільнити його зі служби в Національній поліції України за власним бажанням у зв`язку з наявністю необхідної вислуги років для призначення пенсії.
Згідно з витягом з наказу Головного управління Національної поліції в Київській області №70 о/с від 21.03.2025 ОСОБА_1 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 7 частини першої статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням).
Із пам`яток про ознайомлення поліцейських, державних службовців та працівників Національної поліції України з обмеженнями, пов`язаними зі службою в поліції, та вимогами антикорупційного законодавства вбачається, що ОСОБА_1 був ознайомлений з вимогами Законів України «Про Національну поліцію», «Про запобігання корупції», а також із положеннями Кримінального кодексу України та Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо відповідальності за порушення антикорупційного законодавства, про що свідчать його підписи від 14.12.2018, 31.10.2019, 14.05.2024 та 15.03.2025.
Відповідно до посвідчень серії НОМЕР_2 від 10.01.2024 та серії НОМЕР_3 від 16.05.2025 ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій та користується пільгами, встановленими законодавством для ветеранів Національної поліції.
З витягу з Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, встановлено, що 07.05.2026 ОСОБА_1 подано щорічну декларацію за 2025 рік.
Крім того, з витягу з Єдиного державного реєстру декларацій вбачається, що 09.03.2026 ОСОБА_1 подано декларацію при звільненні за період з 01.04.2025 по 31.12.2025.
Відповідно до наказу Національної поліції України №997 від 02.11.2018 Департамент внутрішньої безпеки уповноважений забезпечувати складання відповідно до вимог законодавства України протоколів про адміністративні правопорушення, передбачені главою 13-А КУпАП, а також застосовувати передбачені законом заходи забезпечення провадження у справах щодо осіб, звільнених зі служби в поліції або з посад державної служби в органах поліції, якщо вчинене ними адміністративне правопорушення пов`язане з проходженням такої служби або перебуванням на відповідній посаді.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши досліджені докази у їх сукупності і взаємозв`язку, суддя вважає підтвердженою винуватість ОСОБА_1 яким порушено вимоги абз. 2 ч. 2 ст. 45 Закону №1700-VII, тобто у його діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 172-6 КУпАП.
Згідно зі статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Згідно вимог статті 252 КУпАП України, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, відповідно до частини першої статті 172-6 КУпАП, передбачена відповідальність за несвоєчасне подання без поважних причин декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
Абзацом 2 ч. 2 ст. 45 Закону №1700-VІI визначено, що особи, зазначені у пункті 1, підпунктах «а», «в»-«ґ» пункту 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані після року припинення діяльності подати в установленому частиною 1 ст. 3 порядку декларацію осіб, уповноваженої на виконання функції держави та місцевого самоврядування, за минулий рік.
Відповідно до підпункту пп. 1 п. 2 розділу II Порядку заповнення та подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, затвердженого наказом НАЗК від 23.07.2021 №449/21 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 29.07.2021 за №987/36609, щорічна декларація - декларація, яка подається відповідно до частини першої статті 45 Закону №1700-VIІ (щороку), абзацу другого частини другої статті 45 Закону №1700-VII (після припинення діяльності (після звільнення) у період з 00 годин 00 хвилин 01 січня до 00 годин 00 хвилин 01 квітня. Така декларація охоплює звітний рік (період з 01 січня до 31 грудня включно), що передує року, в якому подається декларація, та містить інформацію станом на 31 грудня звітного року.
Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 №64/2022, яким в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і на даний час.
Законом України «Про захист інтересів суб`єктів подання звітності та інших документів у період дії воєнного стану або війни» від 03.03.2022 №2115-ІХ установлено, що фізичні особи, фізичні особи-підприємці, юридичні особи подають облікові, фінансові, бухгалтерські, розрахункові, аудиторські звіти та будь-які інші документи, подання яких вимагається відповідно до норм чинного законодавства в документальній та/або в електронній формі, протягом трьох місяців після припинення чи скасування воєнного стану або стану війни за весь період неподання звітності чи обов`язку подати документи. Також у період воєнного стану або стану війни будь-які перевірки щодо своєчасності та повноти подання будь-яких звітів чи документів звітового характеру уповноваженими органами не здійснюється.
Абзацом 4 частини 27 Розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону №1700-VII установлено, що з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII цього Закону (зокрема подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування), відновлюється у повному обсязі та здійснюється у порядку та строки, визначені цим Законом (у тому числі з урахуванням особливостей, встановлених частинами сьомою чотирнадцятою статті 45 цього Закону).
Відповідно до даних офіційного веб-сайту Верховної Ради України Закон України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану» набрав чинності 12.10.2023.
Абзацом 1 частини 27 Розділу ХІІІ «Прикінцеві положення» Закону №1700-VII установлено, що особи, які у 2022-2023 роках не подали декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відповідно до статті 45 цього Закону, і кінцевий строк для подання яких настав до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України про визначення порядку подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, в умовах воєнного стану», подають такі декларації не пізніше 31 січня 2024 року. Суб`єкти декларування, зазначені у частинах сьомій - чотирнадцятій статті 45 цього Закону, подають відповідні декларації у строки, встановлені частинами сьомою - чотирнадцятою статті 45 цього Закону, якщо відповідні декларації не було подано раніше.
Таким чином, починаючи з 12.10.2023, здійснення заходів фінансового контролю, передбачених розділом VII Закону України «Про запобігання корупції», зокрема щодо подання декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, відновлено у повному обсязі та здійснюється у порядку і строки, визначені цим Законом, з урахуванням особливостей, передбачених частинами сьомою – чотирнадцятою статті 45 Закону.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що у ОСОБА_1 , як особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, виник обов`язок подати щорічну декларацію за 2025 рік у строк до 31.03.2026.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, щорічну декларацію за 2025 рік ОСОБА_1 подано 07.05.2026 о 14 год. 56 хв., тобто після закінчення встановленого законом строку.
Судом установлено, що ОСОБА_1 був обізнаний із вимогами антикорупційного законодавства, що підтверджується матеріалами справи, зокрема пам`ятками про ознайомлення з вимогами Закону України «Про запобігання корупції» та відповідальністю за їх порушення.
Відповідно до абзацу десятого частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» правопорушенням, пов`язаним з корупцією, є діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони чи обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
Частиною першою статті 65 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, визначені частиною першою статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.
Адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 172-6 КУпАП, має формальний склад, а тому для настання адміністративної відповідальності достатньо встановлення факту несвоєчасного подання декларації без поважних причин. Настання будь-яких шкідливих наслідків не є обов`язковою ознакою складу цього правопорушення.
Поважними причинами несвоєчасного подання декларації можуть бути лише обставини, які об`єктивно унеможливлювали її своєчасне подання, зокрема тривала хвороба, технічні збої у роботі Єдиного державного реєстру декларацій або інші обставини непереборної сили. Такі обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами.
Як убачається з матеріалів справи, відповідно до відомостей про послідовність дій користувача у Реєстрі декларацій ОСОБА_1 подав щорічну декларацію лише 07.05.2026, тобто після спливу встановленого законом строку.
Посилання ОСОБА_1 на те, що після звільнення ним були подані дві декларації при звільненні, у зв`язку з чим він помилково вважав свій обов`язок щодо декларування виконаним, а також на те, що після отримання повідомлення НАЗК він звернувся за роз`ясненням і того ж дня подав щорічну декларацію, суд оцінює критично.
Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
При цьому матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 неодноразово ознайомлювався з вимогами антикорупційного законодавства та був обізнаний із покладеними на нього обов`язками як суб`єкта декларування.
Під час судового розгляду ОСОБА_1 та його захисник не надали належних, допустимих і достатніх доказів, які б підтверджували наявність об`єктивних обставин, що унеможливлювали своєчасне подання декларації, а наведені ними пояснення самі по собі не свідчать про існування поважних причин пропуску встановленого законом строку.
За таких обставин суд доходить висновку, що ОСОБА_1 , будучи суб`єктом декларування, після припинення діяльності, пов`язаної з виконанням функцій держави, несвоєчасно, без поважних причин подав щорічну декларацію за 2025 рік, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена частиною першою статті 172-6 КУпАП.
Доводи захисника Коломійця І.О. про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення суд відхиляє, оскільки вони спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами та ґрунтуються переважно на власному тлумаченні відповідачем вимог законодавства щодо декларування. Помилкове розуміння суб`єктом декларування порядку виконання встановленого законом обов`язку не є поважною причиною несвоєчасного подання декларації та не виключає адміністративної відповідальності.
Оцінивши докази у їх сукупності відповідно до вимог статті 252 КУпАП, суд доходить висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП, доведена належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та не викликають обґрунтованих сумнівів.
При вирішенні питання про вид та розмір адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, майновий стан, а також вимоги статті 33 КУпАП.
Обставин, що пом`якшують або обтяжують адміністративну відповідальність, судом не встановлено.
Інших відомостей, які б мали значення для вирішення питання про вид і розмір адміністративного стягнення, матеріали справи не містять.
Також суд відхиляє доводи захисника про те, що ОСОБА_1 після звільнення добросовісно виконав обов`язок щодо декларування, оскільки подав декларацію при звільненні за період з 01.01.2025 по 31.03.2025 та декларацію при звільненні за період з 01.04.2025 по 31.12.2025, а тому помилково вважав, що повністю відзвітував за 2025 рік.
Суд зазначає, що декларація при звільненні та щорічна декларація особи, яка припинила діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, є різними видами декларацій, подання яких передбачене Законом України «Про запобігання корупції». Подання декларацій при звільненні, незалежно від того, що ними фактично охоплено весь звітний період 2025 року, не звільняло ОСОБА_1 від обов`язку подати у встановлений законом строк щорічну декларацію за 2025 рік як особу, яка припинила відповідну діяльність.
Посилання сторони захисту на те, що сукупністю двох декларацій при звільненні були відображені відомості за весь 2025 рік, не спростовує факту порушення встановленого законом обов`язку щодо подання саме щорічної декларації відповідного виду та у визначений законом строк.
При цьому подання ОСОБА_1 щорічної декларації після отримання повідомлення від НАЗК свідчить про усунення допущеного порушення, однак саме по собі не виключає наявності в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 172-6 КУпАП.
Відповідно до статті 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності та застосовується з метою виховання особи в дусі додержання законів України, а також запобігання вчиненню нею та іншими особами нових правопорушень.
Згідно зі статтею 33 КУпАП адміністративне стягнення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи правопорушника, ступеня його вини, майнового стану, обставин, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставин, які б свідчили про можливість звільнення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності відповідно до статті 22 КУпАП у зв`язку з малозначністю вчиненого адміністративного правопорушення, судом не встановлено.
При визначенні виду та розміру адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу правопорушника, ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, та доходить висновку, що необхідним і достатнім заходом впливу є накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією частини першої статті 172-6 КУпАП, а саме п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.
Відповідно до статті 40-1 КУпАП у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення судовий збір сплачується особою, на яку накладено таке стягнення, у розмірі та порядку, встановлених законом.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 має статус учасника бойових дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 10.01.2024.
Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору під час розгляду справ в усіх судових інстанціях у випадках, визначених законом.
З огляду на наявність у ОСОБА_1 статусу учасника бойових дій суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення його від сплати судового збору у даній справі.
Керуючись статтями 23, 33, 40-1, 172-6, 276, 279, 280, 283-285, 289 КУпАП, суд

постановив:

ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Постанова суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом десяти днів.

Суддя С.В. Олійник