БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
16400, м. Борзна, Чернігівської обл., вул. Незалежності, буд. 4 тел.: 0 (4653) 3-50-01
Справа №740/2294/26 
Провадження № 2/730/692/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" серпня 2026 р.  м. Борзна
Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючої судді – Данько О.В.,
з участю секретарів судового засідання – Чорнухи Н.О., Граб С.О.
представника позивача – адвоката Добросько Л.В. (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку спрощеного позовного провадження (з повідомленням сторін) справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, 
У С Т А Н О В И В :
1. Описова частина
Стислий виклад позицій учасників справи
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики від 15.05.2025 у сумі 10 643, 93 євро, а також понесені судові витрати у сумі 4384,45 грн.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що між нею та ОСОБА_2 15.05.2025 було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невечерою В.Г., зареєстрований у реєстрі за №381. За умовами якого відповідач взяв у неї в позику кошти в сумі 495 886,02 грн, що на день укладення договору за встановленим НБУ курсом валют становить 10 643, 93 Євро та зобов`язався повернути не пізніше 31 серпня 2025 року; сторони визначили, що сума позики, яка підлягає поверненню, на момент остаточного розрахунку має відповідати гривневому еквіваленту суми 10 643,93 євро за офіційним курсом євро по відношенню до гривні, встановленим НБУ на день проведення остаточного розрахунку; позика за цим договором є безпроцентною. Однак, ОСОБА_2 зазначені свої договірні зобов`язання своєчасно не виконав, суму позики не повернув, письмове нагадування позикодавця про суму заборгованості та претензійну вимогу залишив без реагування, борг не повернув.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі із вищевказаних підстав.
Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (поштове відправлення повернулось із відміткою про відсутність особи за адресою місцязнаходження), проте у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі чи про відкладення розгляду справи до суду не подав, відзиву на позов не надіслав.
Заяви та клопотання учасників справи
Учасники справи інших заяв та клопотань до суду не подавали.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою судді від 15 червня 2026 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрите спрощене позовне провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою судді від 02 липня 2026 року задоволено клопотання представника позивача – адвоката Добросько Л.В. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. 
Ухвалою суду від 28.07.2026 розгляд справи відкладений на підставі п. 1 ч. 2 ст. 223 ЦПК України. 
Неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті (ч. 1 ст. 223 ЦПК України).
2. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи
У судовому засіданні встановлено, що 15.05.2025 між ОСОБА_1 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник) було укладено договір позики, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Невечерою В.Г. та зареєстрований в реєстрі за №381 (далі Договір позики).
За умовами п.1.1., 1.2. Договору позики, позикодавець передав у власність позичальнику грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) не пізніше 31 серпня 2025 року. Сума позики, яка передається у відповідності до умов даного Договору, становить 495 886,02 грн, що на день укладання цього договору за встановленим НБУ курсом валют становить еквівалент 10 643, 93 євро.
Згідно п.1.4, 1.5 Договору позики, сума позики, визначена п.1.2 даного Договору, передана позикодавцем позичальнику до підписання цього договору. Підписання даного договору позичальником свідчить про факт отримання ним від позикодавця суми позики у власність.
У пункті 2.2, 2.3 Договору позики, сторони погодили порядок виконання зобов`язання позичальником щодо повернення суми позики. Сторони домовилися, що сума позики, яка підлягає поверненню на момент остаточного розрахунку має відповідати гривневому еквіваленту суми 10 643,93 євро за офіційним курсом євро по відношенню до гривні, встановленим НБУ на день проведення остаточного розрахунку. Позичальник має право достроково виконати зобов`язання по поверненню суми позики.
Пунктом 2.6 Договору позики сторони передбачили, що у разі, якщо позичальник своєчасно не поверне позичені гроші, позикодавець має право подати цей договір до стягнення у строки, передбачені чинним законодавством України. Звернення стягнення здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса.
У пунктах 2.8, 2.9 Договору позики, сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості, буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові у порядку, передбаченому статтею 84 Закону України «Про нотаріат». Сторони домовилися також, що у разі відмови позичальника від одержання вищевказаної заяви, підтвердженої відміткою особи, що її доставляє, позичальник вважатиметься таким, що повідомлений про її зміст.
16.01.2026 ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 заяву (вимогу) про виконання грошового зобов`язання, яка була повернута позивачу, згідно рекомендованих повідомлень Укрпошти. Надалі 24.04.2026 представником позивача – адвокатом Добросько Л.В. направлені ОСОБА_2 (за місце його реєстрації та проживання) вимоги про погашення ним боргу, які теж залишені без реагування, й вимога про повернення коштів залишилася ОСОБА_2 не виконаною.
Отже, ОСОБА_2 свої грошові зобов`язання своєчасно не виконав, отримані позикові кошти у розмірі, порядку та строк, що визначені вказаним договором позики, ОСОБА_1 не повернув, що підтверджується відсутністю заяви позикодавця (або уповноваженої ним особи) про повний або частковий розрахунок, викладеної у письмовій формі та підписаної позикодавцем, з обов`язковим нотаріальним засвідченням справжності підпису позикодавця (або уповноваженої ним особи) на такій заяві, визначеного п.2.5 договору, та не оспорюється відповідачем.
Всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів на підтвердження належного виконання ним своїх позикових зобов`язань та спростування позовних вимог, а відсутність у нього коштів не може бути підставою для звільнення його від погашення заборгованості за договором позики.
У ст.15, 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно зі ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).
За змістом положень ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.
Згідно зі ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми (ч.1).На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2).
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.
За приписами ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і своєчасно.
Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1). Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2).
Згідно з ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав, а згідно зі ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно ст.524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України – гривні (ч.1). Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (ч.2).
Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі.
Приписами ч. 1, 2, 3 ст.533 ЦК України визначено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству, що узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.
У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувачу має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, сформульованим у постанові від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) та Верховного Суду у постанові від 5 лютого 2020 року у справі №750/2000/18.
При цьому з огляду на положення ч.1 ст. 1046 ЦК України, а також ч.1 ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
Аналогічні правові висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц.
Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Ураховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений нею при подачі заяви судовий збір у сумі 4384,45 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.192, 524, 526, 530, 533, 545, 625-629, 651-653, 1046-1051 ЦК України, ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 137, 141, 258-268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15 травня 2025 року у сумі 10 643,93 євро (десять тисяч шістсот сорок три євро дев`яносто три євроценти).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею при подачі заяви судовий збір у сумі 4384,45 грн (чотири тисячі триста вісімдесят чотири гривні сорок п`ять копійок).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя О.В. Данько