ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/4959/26	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Костенко Г.В. розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава, в якій просить: 
- визнати протиправними дії Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава щодо відмови у розгляді питання про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , оформленої листом №542/77 від 12.01.2026;
- зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави подати до Виконавчого комітету Полтавської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачем протиправно не подано до Виконавчого комітету Полтавської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири житловою за адресою: АДРЕСА_1 , тому позивач звернувся до суду з цим позовом.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 27 квітня 2026 суд відкрив провадження у справі та призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення та виклику сторін відповідно до положень статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Представник відповідача надіслав на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти доводів позовної заяви, просив відмовити у задоволенні позову, з тих підстав, що обов`язковою передумовою для отримання житла є настання черги на отримання житла. Сам по собі факт проживання в службових жилих приміщеннях робітників і службовців, які припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадян, яких виключено з членів колгоспу, або тих, які вийшли з колгоспу за власним бажанням, не є підставою для виключення цих приміщень з числа службових. Вважає, що законодавство щодо забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями чітко визначає, що згода на виключення житла з числа службового це право, а не обов`язок виключно Міністерства оборони України, при умові, якщо відпала потреба в такому житлі, а інших підстав для виключення житла з числа службового чинне законодавство не передбачає.
У період з 28.05.2026 по 30.06.2026 суддя Костенко Г.В. перебувала у відпустці.
Фактичні обставини справи, встановлені судом.
ОСОБА_1 , у період з 20.10.1992 по 26.03.2001 працював на посаді агента по постачанню Полтавської КЕЧ. У подальшому, з 01.11.2010 по 02.07.2012 працював на посаді електромонтера по ремонту та обслуговуванню ел/обладнання в РЕМ Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава. Отже, більше 10 років позивач був працівником Збройних Сил України. Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.07.1979.
У зв`язку з виконання трудових обов`язків позивачу та членам його сім`ї на підставі ордеру № 11, виданого 09.02.1996 згідно рішення Полтавської міської Ради народних депутатів м. Полтава № 05 від 23.01.1996. було надано службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
З моменту отримання житла позивач разом з сім`єю зареєстрований та постійно проживає у вказаній квартирі. 
06 січня 2026 позивач звернувся до Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава із заявою про виключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 із числа службових.
Листом № 542/77 від 12.01.2026 відповідач відмовив у поданні клопотання до виконавчого комітету Полтавської міської ради про виключення займаної Позивачем квартири з числа службових, із посиланням на те, що питання виключення квартири з числа службових неможливо розглянути у зв`язку з тим, що в нормативно-правових документах не визначено механізму надання житла для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового житла МО України працівникам (колишнім працівникам ) ЗС України. .
Вважаючи протиправною бездіяльність Квартирно-експлуатаційного відділу міста Полтава, яка полягає у неподанні до Полтавської міської ради клопотання про виключення квартири з числа службових, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст. 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Відповідно до ст. 2 Закону № 2011-ХІІ, ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах визначених законами України.
Згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 12 Закону № 2011-ХІІ, держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абз. 4 ч. 1 ст. 12 Закону №2011-ХІІ військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених п. 10 цієї статті.
Згідно із абз. 1 п. 3 Порядку забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей житловими приміщеннями затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2006 № 1081 (далі - Порядок №1081), військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 календарних років і більше та члени їх сімей надається житло для постійного проживання.
Відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку №1081, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей для постійного проживання провадиться шляхом: надання новозбудованого житла, виключеного з числа службових, вивільненого або придбаного у фізичних чи юридичних осіб, надання кредиту для спорудження (купівлі) житла.
Тобто, законодавством прямо передбачено право військовослужбовців самостійно визначатись, яким способом (шляхом) вони бажають реалізувати своє право на забезпечення житлом для постійного проживання.
Реалізація забезпечення постійним житлом шляхом його виключення з числа службових жодним чином не пов`язується законодавством з квартирною чергою особи, яка обрала такий спосіб забезпечення житлом.
Згідно із п. 22 Порядку №1081, облік військовослужбовців, які потребують поліпшення житлових умов, ведеться в військових частинах та квартирно-експлуатаційних органах.
Відповідно до п. 10 розд. VII Інструкції №380, військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу.
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.
Отже, на час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену п. 10 Інструкції №380 та абз. 3 п. 3 Порядку №1081 можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.
Конституційний Суд неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, які потребують додаткових гарантій держави, зокрема, гарантії соціального захисту. До них, насамперед, належать громадяни, які відповідно до ст.17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах СБУ, податковій, міліції, прокуратурі, тощо (рішення КСУ від 06.07.1999 №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій, гарантій).
Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих.
Враховуючи положення вище викладених правових норм, визначальними обставинами - матеріальними підставами для визнання права на виключення житла з числа службового є: перебування позивача на військовій службі, наявність календарної вислуги від 20 років, перебування на квартирному обліку, що надає право на забезпечення постійним житлом, в тому числі і шляхом виключення квартири з числа службових.
Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 636/1514/19.
Відповідно до п. 11 Порядку №1081, житлове приміщення виключається із числа службового якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено із числа житлових приміщень.
Виключення житлового приміщення з числа службового проводиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу.
Питання виключення квартир з числа службових на засіданнях Комісії з контролю за розподілом житла у гарнізонах ЗС України слід розглядати за такими критеріями: для військовослужбовців, які мають вислугу на військовій службі не менше 20 календарних років, а для осіб, звільнених у запас або відставку, які звільнені з військової служби за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку з реформуванням ЗС України, зі скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі - незалежно від вислуги років; для сімей померлих (загиблих) військовослужбовців, сімей, які мають у своєму складі інвалідів та тяжкохворих.
На час розгляду справи, відсутні законодавчі норми, які б обмежували встановлену чинним законодавством можливість реалізації права позивача на виключення його квартири з числа службових.
Як свідчать матеріали справи, позивач більше 10 років позивач був працівником Збройних Сил України. Дані обставини підтверджуються трудовою книжкою ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.07.1979.
У зв`язку з виконання трудових обов`язків позивачу та членам його сім`ї на підставі ордеру № 11, виданого 09.02.1996 згідно рішення Полтавської міської Ради народних депутатів м. Полтава № 05 від 23.01.1996. було надано службову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, наявні усі, визначені пунктом 10 Інструкції № 380, умови для реалізації права на виключення житла, яке займає позивач, з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання у встановленому порядку.
Водночас, листом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава від № 542/77 від 12.01.2026 фактично відмовлено позивачу у поданні клопотання до виконавчого комітету Полтавської міської ради про виключення займаної Позивачем квартири з числа службових, оскільки питання виключення квартири з числа службових неможливо розглянути у зв`язку з тим, що в нормативно-правових документах не визначено механізму надання житла для постійного проживання шляхом виключення його з числа службового житла МО України працівникам (колишнім працівникам ) ЗС України.
Суд зауважує, що відповідачем не надано жодних належних доказів на підтвердження обґрунтованості неподання клопотання про розгляд питання про виключення житла з числа службового.
Суд звертає увагу, що не подаючи відповідне клопотання, відповідач порушує конституційні права позивача на житло та гарантії, передбачені Законом 2011-ХІІ, в той час як чинним законодавством не встановлено підстав для відмови квартирно-експлуатаційного органу у поданні клопотання про виключення житлового приміщення з числа службового до виконавчого органу відповідної ради.
Вказану позицію підтримано постановами Другого апеляційного адміністративного суду від 20 вересня 2024 року по справі №520/12589/24, від 31 січня 2025 року у справі № 520/10773/24.
Суд наголошує, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ст. 2 КАС України).
Ця мета відповідає ст. 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. відповідно до якою, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством.
Засіб юридичного захисту має бути "ефективним" в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення від 18.12.1996 у справі "Аксой проти Туреччини" (Aksoy v. Turkey), п. 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення від 24.07.2012 у справі "Джорджевич проти Хорватії", п. 101; рішення від 06.11.1980 у справі "Ван Остервійк проти Бельгії", п.п. 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
Питання ефективності правового захисту аналізувалося у рішеннях національних судів. Зокрема, у рішенні від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України дійшов висновку, що рішення суду, у випадку задоволення позову, має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово посилався на те, що "ефективний засіб правового захисту", у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає зазначеній нормі Конвенції. (Постанова Великої палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18.04.2018 у справі №826/14016/16, від 11.02.2019 у справі № 2а-204/12).
Враховуючи вище викладене, з метою повного та ефективного захисту прав позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправною бездіяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтаващодо не подання клопотання до виконавчого комітету Полтавської міської ради Харківської області про виключення з числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава квартири за адресою: АДРЕСА_2 та зобов`язання Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави подати до Виконавчого комітету Полтавської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надавши оцінку усім доказам в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, враховуючи задоволення позову, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати, сплачені позивачем за подання цього позову.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава (вул. Сінна, 36, м. Полтава, код ЄДРПОУ 08377170), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міністерство оборони України (просп. Повітрофлотський, 6, м.Київ, код ЄДРПОУ 00034022), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава щодо не подання клопотання до виконавчого комітету Полтавської міської ради Харківської області про виключення з числа службових Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави подати до Виконавчого комітету Полтавської міської ради клопотання про виключення з числа службових квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) за рахунок бюджетних асигнувань Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава (вул. Сінна, 36, м. Полтава, код ЄДРПОУ 08377170), судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1331,20 грн (одна тисяча триста тридцять одна гривня 20 копійок).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду.

Головуючий суддя	 	Г.В. Костенко