КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 липня 2026 року справа №320/53231/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративну справу за позовом  ОСОБА_1  (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (адреса Україна, 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ЄДРПОУ 00015622), треті особи: ОСОБА_2  (адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикова Ірина Ігорівна (адреса 08162, Україна, Фастівський р-н, Київська обл., с-ще Чабани, вул. Машинобудівників, 4а; РНОКПП НОМЕР_3 ), Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович (адреса 08202, Україна, Київська область, Ірпінь, вул. Українська 85А, оф. 17; РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та визнання протиправними дій,

встановив:

Зміст позовних вимог та процесуальні дії у справі.
Позивач ОСОБА_1 звернулась у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_2 , Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикова Ірина Ігорівна, Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії та визнання протиправними дій, у якому просить суд:
-визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України № 2608/5 від 25.09.2025, яким анульовано рішення державного реєстратора центру надання адміністративних послуг Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикової Ірини Ігорівни від 11.08.2025 №80304641, №80303942;
-зобов`язати Міністерство юстиції України поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи, внесені на виконання судового рішення у справі № 372/2893/21 щодо реєстрації сторін чинного договору оренди від 17 листопада 2004 року, сторонами якого є Українська міська рада та ОСОБА_1 (відповідно до ст.120 Земельного Кодексу У країни);
-визнати протиправними дії Міністерства юстиції України, які призвели до скасування виконаного судового рішення.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Вісьтак М. Я.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 11.11.2025 позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 15.12.2025 письмову заяву представника позивача про виправлення описки в ухвалі суду задоволено. Виправлено описку, допущену в мотивувальній частині ухвали Київського окружного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, виключивши абзац щодо можливості залучення до участі у справі військової частини НОМЕР_5 як третьої особи.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.03.2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити одноособово суддею Вісьтак М. Я., у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 постановлено клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін залишити без задоволення.
Позиція позивача обґрунтована тим, що ОСОБА_1 у серпні 2021 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Української міської ради Обухівського району Київської області, за участю третьої особи ТОВ «Цемлайн», про визнання недійсними правочинів та витребування майна з чужого незаконного володіння. ОСОБА_1 вказує, що рішенням Обухівського районного суду Київської області від 25 травня 2023 року позов було задоволено частково: визнано недійсними договори купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067, укладені 20 березня 2015 року між Українською міською радою Обухівського району Київської області та ТОВ «Цемлайн Плюс», а також 08 листопада 2018 року між ТОВ «Цемлайн Плюс» та ОСОБА_2 ; витребувано у ОСОБА_2 та передано позивачці належну їй на праві власності частину нерухомого майна у вигляді підземної галереї у належному технічно справному стані, а в іншій частині позову відмовлено. Разом із тим позивачка стверджує, що постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року, рішення суду першої інстанції та ухвалу від 03 липня 2023 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким задоволено позов про витребування земельної ділянки. Суд витребував на користь ОСОБА_1 , до якої перейшло право оренди земельної ділянки від ТОВ «Цемлайн» згідно з договором оренди від 17 листопада 2004 року, укладеним з Українською міською радою Обухівського району Київської області, у її тимчасове (строкове) володіння із власності ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 площею 0,3216 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на якій знаходиться належна позивачці частина нерухомого майна у вигляді підземної галереї. Водночас у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та витребування підземної галереї було відмовлено. Позивачка вказує, що після ухвалення зазначеного рішення звернулася до Київського апеляційного суду із заявою про його роз`яснення в частині вирішення позовних вимог щодо скасування реєстрації права власності на спірну земельну ділянку. Ухвалою від 26 березня 2024 року у задоволенні цієї заяви було відмовлено. При цьому апеляційний суд мотивував свою ухвалу тим, що, визнавши незаконними договори купівлі-продажу від 20 березня 2015 року та 08 листопада 2018 року і відновлюючи права позивачки, він дійшов висновку про задоволення позову про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, а тому відповідне судове рішення є підставою для внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема для скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, зареєстрованого за ОСОБА_2 , від якої земельна ділянка витребовується на користь позивачки. Апеляційний суд також констатував, що у резолютивній частині постанови зазначено договір оренди землі від 17 листопада 2004 року, укладений між Українською міською радою як власником земельної ділянки та ОСОБА_1 як правонаступницею попереднього землекористувача ТОВ «Цемлайн», у зв`язку з чим позивачка протягом строку дії цього договору продовжує орендувати спірну земельну ділянку саме у держави в особі Української міської ради Обухівського району Київської області, яка є стороною договору оренди, а не у будь-якої іншої фізичної чи юридичної особи. ОСОБА_1 зазначає, що на виконання судового рішення Обухівським районним судом Київської області 03 липня 2025 року видано виконавчий лист про витребування на її користь права оренди земельної ділянки, яке перейшло від ТОВ «Цемлайн», та самої земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 площею 0,3216 га, на якій розташована належна їй частина нерухомого майна у вигляді підземної галереї. За її заявою приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Валявським О. А. 01 серпня 2025 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_6. Крім того, ОСОБА_1 вказує, що на виконання зазначеного судового рішення державним реєстратором Садиковою І. І. 11 серпня 2025 року прийнято рішення № 80304641 та № 80303942, якими скасовано право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 та відновлено право оренди ОСОБА_1 відповідно до договору оренди землі від 17 листопада 2004 року. Разом із тим позивачка зазначає, що ОСОБА_2 як відповідачка у справі та боржниця у виконавчому провадженні подала скаргу до Міністерства юстиції України, однак про результати її розгляду позивачці повідомлено не було. Направлений нею інформаційний запит щодо результатів розгляду цієї скарги Міністерством юстиції України станом на день звернення до суду залишився без відповіді. Позивачка вказує, що під час ознайомлення 03 жовтня 2025 року з матеріалами виконавчого провадження їй стало відомо, що право власності на частину земельної ділянки, яку відповідно до чинного судового рішення вона орендує в Української міської ради, повторно зареєстровано за ОСОБА_2 . Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 445968269, 25 вересня 2025 року на підставі наказу Міністерства юстиції України від 25 вересня 2025 року № 2608/5 були скасовані реєстраційні дії державного реєстратора Садикової І. І., чим, на переконання позивачки, фактично анульовано виконання чинного судового рішення. При цьому у Державному реєстрі речових прав зазначено, що відповідні відомості внесено 26 вересня 2025 року ОСОБА_4 , Міністерство юстиції України, м. Київ, індексний номер рішення 81016589. ОСОБА_1 наголошує, що Міністерство юстиції України не залучило її до розгляду скарги ОСОБА_2 , незважаючи на подане нею відповідне клопотання, а також не надало їй офіційного примірника наказу Міністерства юстиції України. Таким чином, ОСОБА_1 просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
08.04.2026 року уповноважений представник Міністерства юстиції України скористався правом на подання письмового відзиву на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що останній просить суд заявлені позовні вимоги позивача залишити без задоволення.
Відповідач зазначає, що Міністерство юстиції України діяло виключно в межах повноважень, визначених Конституцією України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Положенням про Міністерство юстиції України, а також Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації. До компетенції Міністерства належить розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність державних реєстраторів та перевірка законності проведених ними реєстраційних дій. При цьому Міністерство не встановлює дійсність чи недійсність правочинів і не переглядає судові рішення, а лише оцінює відповідність реєстраційних дій вимогам законодавства. Відповідач вказує, що до Міністерства юстиції України надійшла скарга ОСОБА_2 на рішення державного реєстратора Садикової І. І. від 11 серпня 2025 року № 80304641 та № 80303942 щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067. За результатами колегіального розгляду Центральною колегією було рекомендовано задовольнити скаргу, анулювати зазначені рішення державного реєстратора та тимчасово заблокувати йому доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці. На підставі цього висновку Міністерством юстиції України прийнято наказ від 25 вересня 2025 року № 2608/5 про задоволення скарги. Відповідач вказує, що скаргу було подано у встановлений законом строк, а її розгляд проведено відповідно до вимог законодавства. Під час дії воєнного стану розгляд скарг здійснюється без участі сторін, однак усі заінтересовані особи були належним чином повідомлені про розгляд скарги, мали можливість ознайомитися з її матеріалами та подати письмові пояснення, які були долучені до матеріалів справи та досліджені колегією. Клопотання ОСОБА_1 про її залучення до розгляду скарги як заінтересованої особи було розглянуто, однак колегія дійшла висновку про відсутність підстав для його задоволення. Уповноважений представник Міністерства юстиції України зазначає, що під час розгляду скарги колегією досліджено судові рішення у справі № 372/2893/21 та встановлено, що постановою Київського апеляційного суду, залишеною без змін Верховним Судом, було вирішено питання виключно про витребування земельної ділянки у тимчасове (строкове) володіння ОСОБА_1 як орендаря. Водночас питання про припинення чи скасування права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку судом не вирішувалося, а рішення про скасування державної реєстрації права власності не ухвалювалося. На думку відповідача, державний реєстратор, виконуючи зазначені судові рішення, безпідставно скасував право власності ОСОБА_2 та ТОВ «Цемлайн Плюс» на земельну ділянку, хоча судові рішення таких наслідків не передбачали. При цьому рішення суду щодо поновлення права володіння (оренди) ОСОБА_1 належним чином виконано не було. Отже, державний реєстратор здійснив реєстраційні дії, які не випливали зі змісту судових рішень. Уповноважений представник Міністерства юстиції України вважає, що за таких обставин державний реєстратор прийняв рішення за наявності підстав для відмови у державній реєстрації, передбачених пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також порушив загальні засади державної реєстрації прав, визначені статтею 3 цього Закону, зокрема щодо забезпечення об`єктивності, достовірності та повноти відомостей Державного реєстру речових прав. Допущені порушення не є формальними, впливають на достовірність відомостей реєстру, а тому стали підставою для анулювання відповідних рішень державного реєстратора та застосування до нього заходу реагування у вигляді тимчасового блокування доступу до Державного реєстру речових прав строком на три місяці. Заперечуючи доводи позивача про втручання у здійснення правосуддя, відповідач стверджує, що Міністерство юстиції України не переглядало і не змінювало судові рішення, а здійснило перевірку законності реєстраційних дій державного реєстратора в межах наданих законом повноважень. На думку відповідача, право оренди земельної ділянки є похідним речовим правом, яке не припиняє та не замінює права власності, а тому набуття ОСОБА_1 права користування земельною ділянкою не тягне автоматичного припинення права власності ОСОБА_2 . Відтак оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України був спрямований виключно на усунення порушень законодавства у сфері державної реєстрації речових прав і не може розцінюватися як втручання у здійснення правосуддя.
23.04.2026 третя особа ОСОБА_2  скерувала додаткові пояснення на позов, у яких заперечує проти задоволення позову та вважає позовні вимоги безпідставними.
ОСОБА_2 стверджує, що є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 площею 0,3216 га на підставі договору купівлі-продажу від 08 листопада 2018 року, акта приймання-передачі земельної ділянки та державної реєстрації права власності. У серпні 2025 року їй стало відомо про відсутність у Державному реєстрі речових прав запису щодо її права власності на зазначену земельну ділянку. Після отримання інформації з Державного реєстру речових прав вона встановила, що державним реєстратором Садиковою І. І. 11 серпня 2025 року прийнято рішення про скасування державної реєстрації права власності ТОВ «Цемлайн Плюс» та ОСОБА_2 на спірну земельну ділянку на підставі судових рішень у справі № 372/2893/21. Третя особа вважає зазначені реєстраційні дії незаконними, у зв`язку з чим звернулася зі скаргою до Міністерства юстиції України. На обґрунтування своєї позиції ОСОБА_2 стверджує, що постановою Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, залишеною без змін Верховним Судом, було відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельної ділянки та задоволено лише вимогу про витребування земельної ділянки у тимчасове (строкове) володіння ОСОБА_1 як орендаря. При цьому судами не вирішувалося питання про припинення чи скасування права власності ОСОБА_2 , а також не приймалося рішення про скасування державної реєстрації її права власності на земельну ділянку. На думку третьої особи, внаслідок дій державного реєстратора власником земельної ділянки фактично стала Українська міська територіальна громада, хоча такого способу захисту судовими рішеннями не визначено. Крім того, третя особа зазначає, що державний реєстратор порушив вимоги Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки ОСОБА_1 не є особою, право власності якої підлягало державній реєстрації чи скасуванню, а судові рішення не передбачали набуття, зміну або припинення права власності на спірну земельну ділянку. На думку третьої особи, державний реєстратор вчинив реєстраційні дії, які не передбачалися змістом судових рішень, що і стало підставою для задоволення Міністерством юстиції України її скарги та прийняття наказу від 25 вересня 2025 року № 2608/5. Також ОСОБА_2 вважає, що між сторонами існує спір про цивільне право, оскільки скасування оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України безпосередньо вплине на її право власності на земельну ділянку. Посилаючись на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, третя особа зазначає, що спір щодо скасування рішення суб`єкта владних повноважень, яке безпосередньо впливає на цивільне право іншої особи, є приватноправовим, а тому не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. З огляду на викладене третя особа просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, а у разі встановлення судом наявності спору про цивільне право закрити провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
У вказаний строк треті особи: Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикова Ірина Ігорівна та приватний виконавець Валявський Олександр Анатолійович не надали суду пояснення на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, без поважних причин.
У матеріалах справи містяться довідки про доставку електронного листа, що свідчить про отримання третіми особами 13.03.26 19:00 року копії ухвали суду про відкриття провадження, у їх електронний кабінет.
Строк, встановлений для надання пояснень на позовну заяву станом на день ухвалення рішення сплив.
Будь-яких заяв від третіх осіб не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору.
27.04.2026 ОСОБА_1 подала до Київського окружного адміністративного суду письмову відповідь на відзив.
Позивачка зазначає, що доводи відповідача про відсутність втручання Міністерства юстиції України у виконання судового рішення є юридично неспроможними та суперечать фактичним обставинам справи. На її думку, реєстраційні дії, які були скасовані оскаржуваним наказом, не були результатом дискреційного розсуду державного реєстратора, а здійснювалися виключно на виконання судових рішень у справі № 372/2893/21, якими встановлено незаконність володіння спірною земельною ділянкою, витребувано її із володіння ОСОБА_2 та підтверджено право користування земельною ділянкою за позивачкою на підставі договору оренди від 17 листопада 2004 року, укладеного з Українською міською радою. ОСОБА_1 вважає, що державний реєстратор лише відобразив у Державному реєстрі речових прав правовий стан, визначений судовими рішеннями, а тому державна реєстрація у цьому випадку була завершальною техніко-юридичною стадією їх виконання. Позивачка стверджує, що, розглядаючи скаргу, Міністерство юстиції України фактично поставило під сумнів зміст судових рішень, їх правові наслідки та спосіб їх виконання. На її думку, відповідач не обмежився перевіркою законності дій державного реєстратора, а здійснив власне тлумачення судових рішень, відмінне від їх змісту, фактично підмінивши суд при визначенні їх правових наслідків, повторно оцінивши встановлені судом обставини та скасувавши результат виконання судового рішення. Позивачка вважає, що такі дії суперечать статті 129-1 Конституції України та принципу обов`язковості судового рішення, оскільки можливість адміністративного органу скасувати результат виконання судового рішення через власне розуміння його змісту фактично заперечує обов`язковість такого рішення. Заперечуючи доводи відповідача про відсутність порушеного права, позивачка зазначає, що судовими рішеннями у справі № 372/2893/21 було витребувано земельну ділянку із незаконного володіння, відновлено її право користування земельною ділянкою на підставі договору оренди від 17 листопада 2004 року та сформовано відповідний правовий стан, який підлягав відображенню у Державному реєстрі речових прав. Водночас, на її думку, оскаржуваним наказом Міністерства юстиції України було скасовано реєстраційні дії, що закріплювали цей результат, фактично відновлено становище, яке суд визнав незаконним, та створено перешкоди у реалізації її прав. У зв`язку з цим позивачка вважає, що оскаржуваний наказ безпосередньо впливає на її права, позбавляючи її результату судового захисту. На її переконання, право на судовий захист охоплює не лише отримання судового рішення, а й його реальне виконання, яке в даному випадку було фактично нівельовано адміністративним актом відповідача. ОСОБА_1 також зазначає, що відповідач, приділяючи значну увагу у відзиві діяльності Колегії Міністерства юстиції України, намагається змістити предмет спору. На її думку, рішення Колегії має виключно рекомендаційний характер, не породжує самостійних правових наслідків та не є предметом оскарження у цій справі. Натомість єдиним актом, який, на її переконання, порушує її права, є наказ Міністерства юстиції України, яким скасовано результати виконання судового рішення, змінено правове становище сторін та створено перешкоди у реалізації її прав. З огляду на це позивачка вважає, що доводи відповідача щодо діяльності Колегії не мають правового значення для вирішення цього спору. Крім того, ОСОБА_1 стверджує, що відповідач спотворює зміст судових рішень у справі № 372/2893/21. Позивач вказує, що судами було розглянуто віндикаційний позов, спрямований на витребування майна з чужого незаконного володіння, встановлено незаконність володіння спірною земельною ділянкою, визначено належного титульного володільця та законного власника, а також відновлено їх права. Позивачка наголошує, що земельну ділянку було витребувано саме із володіння ОСОБА_2 , тому, на її думку, спроби відповідача звести зміст судових рішень до формального розмежування права власності та права оренди не відповідають суті вирішеного спору. З огляду на викладене позивачка вважає, що доводи відповідача не спростовують факту втручання у виконання судового рішення, ґрунтуються на його неправильному тлумаченні та спрямовані на підміну предмета спору. На її переконання, оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України прийнято з перевищенням повноважень, він суперечить змісту та правовим наслідкам судових рішень і порушує її право на ефективний судовий захист, а тому підлягає скасуванню. Позивачка зазначає, що у цій справі вирішується питання не лише правомірності окремого адміністративного акта, а й питання збереження обов`язковості судового рішення після його виконання. На її думку, якщо допустити можливість перегляду органом виконавчої влади наслідків реалізації судового рішення, право на судовий захист втратить свій зміст, а остаточність судового рішення стане ілюзорною. У зв`язку з цим ОСОБА_1 вважає, що єдиним способом відновлення порушеного правового балансу є визнання оскаржуваного наказу протиправним та його скасування.
15.05.2026 ОСОБА_1 подала до Київського окружного адміністративного суду письмові заперечення на пояснення третьої особи, у яких стверджує, що твердження ОСОБА_2 про незаконність реєстраційних дій державного реєстратора є помилковими. На її думку, судовими рішеннями у справі № 372/2893/21 встановлено незаконність володіння спірною земельною ділянкою, застосовано спосіб захисту у вигляді витребування майна з чужого незаконного володіння та фактично припинено володіння особи, яка не мала на нього права. Позивачка вважає, що віндикація за своєю правовою природою передбачає припинення правового титулу незаконного володільця, а тому державна реєстрація у цьому випадку є не самостійним юридичним актом, а способом виконання судового рішення. У зв`язку з цим, на її переконання, твердження третьої особи про те, що суд не скасовував право власності, є формальним та не відповідає суті віндикаційного способу захисту. ОСОБА_1 також не погоджується з доводами третьої особи щодо застосування пункту 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». На її думку, судові рішення змінили фактичний і правовий статус спірної земельної ділянки, припинили незаконне володіння ОСОБА_2 та відновили її право користування земельною ділянкою відповідно до договору оренди від 17 листопада 2004 року, укладеного з Українською міською радою. ОСОБА_1 вважає, що такі судові рішення мають безпосередні правові наслідки для речових прав навіть за відсутності прямої вказівки про скасування державної реєстрації, а позиція третьої особи ґрунтується на надмірному формалізмі, який фактично унеможливлює виконання судових рішень про витребування майна. Заперечуючи доводи про неналежність заявника, позивачка стверджує, що саме на її користь ухвалено судове рішення, вона є безпосереднім бенефіціаром його виконання та має прямий правовий інтерес у приведенні відомостей Державного реєстру речових прав у відповідність до судового рішення. На її думку, закон не містить заборони для особи, на користь якої ухвалено судове рішення, звертатися до державного реєстратора з метою його виконання, а протилежне тлумачення фактично унеможливлює виконання такого рішення. Позивачка також не погоджується з доводами третьої особи про те, що судами не вирішувалося питання щодо права власності. На її переконання, спроба відокремити віндикацію від припинення права власності є концептуально неправильною. Позивачка зазначає, що витребування майна з чужого незаконного володіння означає припинення такого володіння незалежно від формального стану державної реєстрації, оскільки інший підхід призводив би до ситуації, коли особа, визнана судом незаконним володільцем, продовжувала б залишатися власником у державному реєстрі, що, на її думку, нівелює зміст судового рішення. ОСОБА_1 також заперечує доводи третьої особи щодо необхідності закриття провадження у справі. Вона вказує, що предметом цього спору є виключно правомірність наказу Міністерства юстиції України, а не вирішення спору про право власності чи інших приватноправових вимог між фізичними особами. На її думку, спір виник у зв`язку із здійсненням Міністерством юстиції України владних управлінських функцій, а тому має публічно-правовий характер. Крім того, позивачка вважає, що посилання третьої особи на практику Великої Палати Верховного Суду є вибірковим, оскільки у даній справі оскаржується не вплив на цивільне право як такий, а правомірність рішення суб`єкта владних повноважень. Окремо позивачка наголошує, що третя особа фактично ігнорує визначальну обставину справи, а саме те, що спірні реєстраційні дії були вчинені виключно на виконання судового рішення, яке набрало законної сили. На її переконання, скасування цих реєстраційних дій Міністерством юстиції України означає фактичне скасування результату виконання судового рішення, що виходить за межі повноважень Міністерства та становить втручання у сферу правосуддя. З огляду на викладене ОСОБА_1 вважає, що пояснення третьої особи ґрунтуються на формальному та викривленому тлумаченні судових рішень, ігнорують правову природу віндикаційного способу захисту, підміняють зміст виконання судового рішення формальними вимогами до його тексту та не спростовують доводів позову щодо втручання Міністерства юстиції України у стадію виконання судового рішення. У зв`язку з цим позивачка просить суд не брати пояснення третьої особи до уваги як такі, що не містять належного правового обґрунтування, не спростовують доводів позову та суперечать встановленим судом обставинам і судовим рішенням у справі № 372/2893/21.
18.05.2026 ОСОБА_1 скерувала до Київського окружного адміністративного суду письмові додаткові пояснення.
Позивачка звертає увагу, що у провадженні Київського окружного адміністративного суду перебуває справа № 320/53231/25 за її позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, яким скасовано державні реєстраційні дії, проведені на виконання судового рішення. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень державного реєстратора Садикової І. І., під час вчинення реєстраційних дій нею були враховані рішення Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/2893/21, постанова Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року, ухвали Київського апеляційного суду від 12 березня 2024 року та 26 березня 2024 року, а також постанова Верховного Суду від 28 травня 2025 року. ОСОБА_1 зазначає, що у письмових поясненнях державний реєстратор прямо вказала: постанова Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року про витребування земельної ділянки є підставою для внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зокрема для припинення права власності особи, з володіння якої майно витребувано судом, та реєстрації відповідного речового права позивачки. Крім того, державний реєстратор посилалася на офіційне роз`яснення Міністерства юстиції України від 09 листопада 2023 року № 146890/1-28572/8.4.4, відповідно до якого державна реєстрація на підставі судового рішення може здійснюватися за заявою заінтересованої особи, зокрема позивача або особи, яка є вигодонабувачем у результаті виконання судового рішення. На думку позивачки, це підтверджує, що державний реєстратор діяла саме на виконання судового рішення, з урахуванням правової позиції судів у справі № 372/2893/21 та офіційних роз`яснень самого Міністерства юстиції України. ОСОБА_1 також вважає за необхідне повідомити суду фактичні обставини проведення реєстраційних дій. Вона зазначає, що 08 серпня 2025 року особисто звернулася до державного реєстратора Садикової І. І. із судовими рішеннями у справі № 372/2893/21 для вирішення питання щодо державної реєстрації на виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року. Жодного представника чи адвоката під час звернення разом із нею не було. Під час прийому державний реєстратор аналізувала зміст судових рішень, з`ясовувала порядок їх виконання, звертала увагу на зміст постанови апеляційного суду та постанови Верховного Суду, а також повідомила про необхідність додаткового опрацювання документів. Після отримання копій судових рішень для додаткового аналізу позивачці було повідомлено про необхідність з`явитися повторно після вихідних, і лише 11 серпня 2025 року державним реєстратором були прийняті відповідні реєстраційні рішення. У зв`язку з цим позивачка наголошує, що реєстраційні дії не були автоматичними, поспішними чи формальними, а стали результатом самостійної правової оцінки державного реєстратора після аналізу судових рішень та правових підстав для їх виконання. Водночас позивачка звертає увагу, що пояснення державного реєстратора, долучені до матеріалів розгляду скарги у Міністерстві юстиції України, містять частково недостовірну інформацію, зокрема твердження про присутність адвоката під час звернення позивачки та про нібито наполягання сторони на терміновому проведенні реєстраційних дій. Позивачка зазначає, що 08 серпня 2025 року зверталася до державного реєстратора самостійно, без участі адвоката чи представника, а під час спілкування лише телефонувала своїй представниці для отримання усних роз`яснень щодо змісту судових рішень та порядку їх виконання. ОСОБА_1 вважає, що окремі неточні формулювання у поясненнях державного реєстратора ставлять під сумнів повноту та об`єктивність матеріалів, покладених Міністерством юстиції України в основу оскаржуваного наказу. При цьому, на її думку, сам зміст пояснень підтверджує, що державний реєстратор детально аналізувала судові рішення, оцінювала правові наслідки постанови апеляційного суду, посилалася на правові позиції та роз`яснення Міністерства юстиції України і приймала рішення після додаткового вивчення документів. Окремо позивачка зазначає, що Міністерство юстиції України відмовило їй у можливості взяти участь у розгляді скарги ОСОБА_2 на реєстраційні дії державного реєстратора Садикової І. І., що, на її думку, свідчить про відсутність належного прагнення до об`єктивного розгляду обставин справи. ОСОБА_1 також звертає увагу суду на процесуальну поведінку відповідача, зазначаючи, що відзив Міністерства юстиції України подано з пропуском встановленого судом строку. За її твердженням, ухвала про відкриття провадження була доставлена відповідачу до електронного кабінету 12 березня 2026 року, тоді як відзив подано лише 07 квітня 2026 року. При цьому матеріали справи не містять заяви про поновлення процесуального строку на подання відзиву та належних доказів його направлення іншим учасникам справи у день подання. На думку позивачки, ці обставини мають значення для оцінки належності процесуальної поведінки відповідача та дотримання принципу змагальності сторін. Щодо протиправності скасування реєстраційних дій позивачка зазначає, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України фактично ґрунтується на висновку про відсутність підстав для проведення реєстраційних дій, хоча сам державний реєстратор у своїх поясненнях підтвердила протилежне. На її думку, Міністерство юстиції України, скасовуючи спірні реєстраційні дії, фактично відійшло від власного офіційного роз`яснення щодо можливості проведення державної реєстрації на підставі судового рішення за заявою заінтересованої особи та застосувало до позивачки інший підхід, ніж той, який офіційно роз`яснювало державним реєстраторам. ОСОБА_1 також зазначає, що державний реєстратор перебуває у сфері контрольних та дисциплінарних повноважень Міністерства юстиції України, яке здійснює перевірки державних реєстраторів та уповноважене ініціювати застосування до них заходів реагування. У зв`язку з цим вона вважає, що пояснення державного реєстратора мають оцінюватися судом у сукупності з іншими доказами та з урахуванням фактичних обставин проведення реєстраційних дій. Підсумовуючи, позивачка наголошує, що Міністерство юстиції України скасувало реєстраційні дії, які сам державний реєстратор обґрунтовував судовими рішеннями; такі дії не були автоматичними; відповідач відійшов від власного офіційного роз`яснення; оскаржуваний наказ фактично перешкоджає виконанню судового рішення; відповідач пропустив строк на подання відзиву та не допустив позивачку до розгляду скарги ОСОБА_2 . Позивачка зазначає, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання, а дії суб`єкта владних повноважень не можуть бути спрямовані на створення перешкод його реалізації. Водночас відповідачем не наведено належного обґрунтування того, яким саме способом мало бути забезпечено виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року за відсутності проведення відповідних реєстраційних дій. З огляду на викладене позивачка вважає, що оскаржуваний наказ Міністерства юстиції України не відповідає принципу правової визначеності, суперечить власній офіційній правовій позиції відповідача та фактично перешкоджає виконанню судового рішення, яке набрало законної сили. У зв`язку з цим ОСОБА_1 просить суд врахувати наведені обставини під час оцінки правомірності оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України та доказів, покладених в основу його прийняття.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29.04.2026 постановлено клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін залишити без задоволення.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Встановлені судом обставини.
Предметом спору є правомірність наказу Міністерства юстиції України №2608/5 від 25.09.2025, яким було скасовано рішення державного реєстратора від 11.08.2025 щодо припинення права власності ОСОБА_2 та відновлення права оренди ОСОБА_1 .
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Української міської ради Обухівського району Київської області, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Цемлайн» про визнання недійсними правочинів, витребування майна з чужого незаконного володіння.
07 листопада 2004 року між Українською міською радою Обухівського району Київської області як орендодавцем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цемлайн» як орендарем укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,657 га, розташованої за адресою: м. Українка, вул. Промислова, 41, яким визначено предмет договору, нормативну грошову оцінку земельної ділянки, строк оренди, права та обов`язки сторін, умови використання земельної ділянки, порядок поновлення договору та інші умови орендних правовідносин; судом досліджено дублікат зазначеного договору.
12 березня 2015 року між Українською міською радою Обухівського району Київської області та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цемлайн Плюс» укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу, предметом якого є земельна ділянка площею 0,3216 га, кадастровий номер 3223151000:01:034:0067, розташована за адресою: Київська область, м. Українка, вул. Промислова, 41-Б. Договір посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Цепіною Ю.В. та зареєстрований у реєстрі за № 299.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 142981108, сформованого 27 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойком О.В., за заявою ОСОБА_1 від 26.10.2018 № 30846922 зареєстровано право приватної власності ОСОБА_1 на майновий комплекс по виробництву залізобетонних виробів, об`єкт нежитлової нерухомості, загальною площею 3515,4 кв.м, розташований за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1678084832231).
Підставою виникнення права власності зазначено договір про задоволення вимог іпотекодержателя № 2247, посвідчений 26.10.2018 приватним нотаріусом Бойком О.В., а підставою внесення запису про право власності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43721770 від 27.10.2018.
Крім того, судом досліджено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 1761858832231 нежитлової будівлі виробничого призначення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 3515,4 кв. м, який містить опис складових частин будівлі із зазначенням їх площ та позначень, а також відомості про державну реєстрацію права власності на цей об`єкт.
08 листопада 2018 року між Територіальною громадою Української міської ради в особі міського голови Козирєва П.Г. (Продавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Цемлайн Плюс» в особі генерального директора Міронова С.П. (Покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з розстроченням платежу, посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за реєстровим № 5323, за яким Продавець передав, а Покупець прийняв у власність земельну ділянку площею 0,3216 га, кадастровий номер 3223151000:01:034:0067, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 . У складеному того ж дня акті приймання-передачі земельної ділянки (додаток 1 до договору) зазначено, що земельна ділянка відповідає умовам договору та претензій щодо її якості, складу, оздоблення, площі чи зобов`язань за договором сторони не мають; акт підписаний представниками сторін та посвідчений приватним нотаріусом Головкіною Я.В.
Судом також досліджено витяг з договору купівлі-продажу від 08.11.2018, що містить положення щодо передання земельної ділянки, правові підстави набуття права комунальної власності територіальною громадою Української міської ради, характеристики земельної ділянки, її цільове призначення та інші умови договору.
08 листопада 2018 року, між ТОВ «Цемлайн Плюс» в особі генерального директора Міронова С.П. та ОСОБА_2 підписано акт приймання-передачі земельної ділянки, згідно з яким на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2018, посвідченого приватним нотаріусом Головкіною Я.В. за реєстровим № 5323, ТОВ «Цемлайн Плюс» передало, а ОСОБА_2 прийняла земельну ділянку площею 0,3216 га, кадастровий номер 3223151000:01:034:0067, за адресою: АДРЕСА_3 ; претензій одна до одної сторони не мають.
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 601627832231, номер запису про право власності 28820346, дата державної реєстрації права 08.11.2018, державний реєстратор (приватний нотаріус) Головкіна Я.В.) підставою виникнення права власності зазначено договір купівлі-продажу земельної ділянки від 08.11.2018, посвідчений приватним нотаріусом Головкіною Я.В. за реєстровим № 5323, а власником земельної ділянки зазначено ОСОБА_2 .
У матеріалах справи міститься лист Міністерства юстиції України від 09.11.2023 № 146890/І-28572/8.4.4 «Щодо державної реєстрації речових прав на нерухоме майно», в якому роз`яснено, що у випадку, коли об`єкт нерухомого майна після його незаконного вибуття був поділений на окремі об`єкти нерухомості, державна реєстрація права власності на підставі рішення суду про витребування такого майна має здійснюватися щодо об`єктів нерухомого майна, які утворилися в результаті поділу, з посиланням на відповідні положення Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Закону України «Про Державний земельний кадастр», із застереженням, що цей лист має інформаційний характер і не є нормативно-правовим актом.
Окрім цього, суд встановив, що до матеріалів справи долучено заяву (від 13 листопада 2023 року), до якої для зручності сприйняття обставин справи позивачем додано складену нею схему викрадення частини нерухомого майна ТОВ «Цемлайн» шляхом незаконного заволодіння частиною земельної ділянки, на якій воно розташоване; у цій схемі ОСОБА_1 виклала власне бачення розвитку подій, пов`язаних із набуттям прав на земельну ділянку та розташоване на ній майно ТОВ «Цемлайн» у період з 2000 по 2021 роки, зокрема послідовність подій щодо придбання цілісного майнового комплексу, оформлення прав користування та власності на земельну ділянку, створення ТОВ «Цемлайн Плюс», укладення правочинів щодо земельної ділянки та нерухомого майна, проведення електронних торгів, набуття ОСОБА_1 прав іпотекодержателя та подальших судових спорів.
Судом встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2024 у справі № 372/2893/21, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.05.2025, витребувано на користь ОСОБА_1 , право оренди земельної ділянки до якої перейшло від ТОВ «Цемлайн» згідно з договором оренди від 17.11.2004, у її тимчасове (строкове) володіння із власності ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 площею 0,3216 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 , на якій знаходиться частина нерухомого майна ОСОБА_1 у вигляді підземної галереї.
На виконання судового рішення 03 липня 2025 року Обухівським районним судом Київської області у справі № 372/2893/21 (2-81/23) видано виконавчий лист, яким постановлено витребувати на користь ОСОБА_1 , право оренди землі до якої перейшло від ТОВ «Цемлайн» згідно з договором оренди від 17.11.2004, укладеним з Українською міською радою Обухівського району Київської області, у її тимчасове (строкове) володіння із власності ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 площею 0,3216 га за адресою: АДРЕСА_3 , на якій знаходиться частина нерухомого майна ОСОБА_1 у вигляді підземної галереї. Виконавчим листом визначено сторони стягувача та боржника, а строк пред`явлення виконавчого документа до виконання встановлено тривалістю три роки.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича від 01 серпня 2025 року у ВП № НОМЕР_6 відкрито виконавче провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого листа; боржником визначено ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_1 , боржнику встановлено десятиденний строк для добровільного виконання рішення суду, копію постанови постановлено направити сторонам виконавчого провадження.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського Олександра Анатолійовича від 07 серпня 2025 року у ВП № НОМЕР_6 виправлено допущену в резолютивній частині постанови від 01.08.2025 описку (помилково зазначені слова « ОСОБА_6 » замінено на правильні « ОСОБА_1 ») шляхом внесення відповідних змін до автоматизованої системи виконавчого провадження.
11 серпня 2025 року державний реєстратор Садикова Ірина Ігорівна прийняла рішення № 80304641 та № 80303942, якими скасувала право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 та відновила право оренди за ОСОБА_1 відповідно до договору оренди землі від 17.11.2004.
ОСОБА_1 11 серпня 2025 року подала державному реєстратору заяви про скасування записів Державного реєстру речових прав щодо зазначеної земельної ділянки одна щодо скасування запису про право власності ОСОБА_2 , інша щодо скасування запису про право ТОВ «Цемлайн Плюс», з посиланням як на підстави на судові рішення у справі № 372/2893/21, постанову Верховного Суду, постанову Київського апеляційного суду та відомості Державного земельного кадастру.
Відповідно до сформованих державним реєстратором Садиковою І. І. 11.08.2025 витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 438891476 та № 438896106, на підставі зазначених судових рішень та відомостей Державного земельного кадастру 11.08.2025 проведено державну реєстрацію припинення права власності ТОВ «Цемлайн Плюс» та ОСОБА_2 шляхом скасування відповідних записів реєстру. 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 438883151, сформованої 11.08.2025 державним реєстратором Садиковою І. Г., на цю дату в реєстрі містилися відомості про зареєстроване право власності ОСОБА_2 , документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію, а також характеристики земельної ділянки та розташованого на ній об`єкта нерухомого майна.
Судом також досліджено сформовану 15.08.2025 о 15:42:40 інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо зазначеної земельної ділянки, яка містить відомості про об`єкт нерухомого майна, зареєстровані речові права, їх державну реєстрацію, записи про право власності, інші речові права та наявні записи про обтяження.
15 серпня 2025 року представник боржника ОСОБА_2 адвокат Гребеник Ірина Сергіївна звернулася до приватного виконавця Валявського О. А. із заявою про повернення виконавчого документа стягувачу у ВП № НОМЕР_6, посилаючись на відсутність у боржника майна, яке підлягає передачі стягувачу відповідно до виконавчого документа, та на пункт 6 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
20 серпня 2025 року адвокат Гребеник І. С., діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до Офісу протидії рейдерству Міністерства юстиції України зі скаргою (вих. № 41/25 від 20.08.2025, зареєстрована 21.08.2025 за № СК-3244-25) на реєстраційні дії державного реєстратора Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикової І. І. щодо рішень з індексними номерами 80304641 та 80303942 від 11.08.2025, у якій заявлено вимоги про прийняття скарги до розгляду, її задоволення та анулювання зазначених рішень державного реєстратора. До скарги додано, зокрема, ордер на надання правничої допомоги, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копії договорів та судових рішень у справі № 372/2893/21.
Судом встановлено, що листами Міністерства юстиції України ОСОБА_2., державного реєстратора Садикову І. І. та Територіальну громаду Української міської ради повідомлено про призначення на 17 вересня 2025 року засідання Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду зазначеної скарги від 20.08.2025 № 41/25 (№ СК-3244-25); заінтересованими особами визначено ТОВ «Цемлайн Плюс» та Територіальну громаду Української міської ради, а державного реєстратора Садикову І. І. визначено суб`єктом оскарження.
У листах повідомлено про можливість подання письмових пояснень по суті скарги, право заявити клопотання щодо надсилання матеріалів скарги в електронній формі, а також зазначено, що під час дії воєнного стану розгляд скарг проводиться без участі скаржника, суб`єкта оскарження та інших заінтересованих осіб.
Листом Міністерства юстиції України від 01.09.2025 № СК-3391-25 державному реєстратору Садиковій І. І. запропоновано надати адресу електронної пошти для ознайомлення з матеріалами скарги в електронній формі. У подальшому листом Міністерства юстиції розглянуто лист державного реєстратора Садикової І. І. від 01.09.2025 (вхідний № СК-3391-25) та повідомлено про надання їй копії скарги ОСОБА_2 від 20.08.2025 № 41/25 і доданих до неї матеріалів (2 PDF-файли) з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
Державний реєстратор Садикова І. І. подала письмові пояснення щодо скарги, в яких навела відомості про подання заяв про скасування записів державної реєстрації, про рішення Обухівського районного суду Київської області від 25.05.2023 у справі № 372/2893/21, постанову Київського апеляційного суду від 26.03.2024, постанову Верховного Суду від 16.01.2024 та ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 03.07.2023, а також обґрунтування власної позиції щодо проведених реєстраційних дій і висновок про відсутність підстав для їх скасування; листом Міністерства юстиції (щодо листа Садикової І. І. від 09.09.2025 № 02-20/770, вхідний № СК-3512-25) повідомлено про долучення цих пояснень до матеріалів скарги.
Судом встановлено, що листом Міністерства юстиції України розглянуто листи Української міської ради Обухівського району Київської області від 11.09.2025 (вхідні № СК-3572-25 та № СК-3574-25 від 11- 12.09.2025), яким надано копію скарги ОСОБА_2 від 20.08.2025 № 41/25 і доданих до неї матеріалів (4 PDF-файли) з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних». Українська міська рада Обухівського району Київської області подала письмові пояснення щодо скарги, в яких навела відомості щодо договору оренди земельної ділянки від 17.11.2004, рішень судів у справі № 372/2893/21 та правової позиції ради стосовно права користування земельною ділянкою, розміщення на ній нерухомого майна, переходу права власності на об`єкти нерухомості та пов`язаних із цим прав на земельну ділянку, додавши копію договору оренди земельної ділянки від 17.11.2004.
Листом Міністерства юстиції України розглянуто звернення ОСОБА_1 від 12.09.2025 щодо ознайомлення з матеріалами скарги ОСОБА_2 від 20.08.2025 № 41/25 та щодо залучення її до розгляду цієї скарги і подання заперечень по суті, у якому повідомлено про порядок розгляду скарг відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, порядок ознайомлення заінтересованих осіб з матеріалами скарги, можливість подання клопотання про надсилання матеріалів в електронній формі, порядок оприлюднення інформації про засідання Колегії, а також те, що рішення за результатами розгляду скарги приймається у формі наказу Міністерства юстиції України.
16 вересня 2025 року приватним виконавцем Валявським О. А. винесено вимогу у ВП № НОМЕР_6, якою у зв`язку з поданими сторонами заявами, що потребували уточнення обставин виконання рішення суду, боржника ОСОБА_2 та стягувача ОСОБА_1. (або їх уповноважених представників) зобов`язано з`явитися 02 жовтня 2025 року о 09:00 за адресою місцезнаходження земельної ділянки для перевірки виконання рішення суду, з роз`ясненням обов`язковості виконання законних вимог виконавця та відповідальності, передбаченої законодавством.
За результатами розгляду скарги ( ОСОБА_2 від 20.08.2025 № 41/25, зареєстрована 21.08.2025 за № СК-3244-25, на рішення державного реєстратора Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикової Ірини Ігорівни від 11.08.2025 №№ 80304641, 80303942 щодо земельної) Центральною колегією Міністерства юстиції України складено висновок від 17.09.2025, яким рекомендовано задовольнити скаргу, визнати прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анулювати рішення державного реєстратора від 11.08.2025 №№ 80304641, 80303942, а також тимчасово заблокувати державному реєстратору Садиковій Ірині Ігорівні доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці.
На підставі зазначеного висновку Міністерством юстиції України прийнято наказ від 25.09.2025 № 2608/5 «Про задоволення скарги», яким скаргу ОСОБА_2 задоволено, визнано прийнятими з порушенням Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та анульовано рішення державного реєстратора Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикової Ірини Ігорівни від 11.08.2025 №№ 80304641, 80303942, тимчасово заблоковано державному реєстратору доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на три місяці, виконання пункту 2 наказу покладено на Офіс протидії рейдерству, а виконання пункту 3 наказу - на державне підприємство «Національні інформаційні системи».
Актами про неможливість здійснення повідомлення телефонограмою від 17.09.2025 зафіксовано, що додатково повідомити ТОВ «Цемлайн Плюс» (спроби 29.08.2025 о 13:24 та 04.09.2025 о 10:06 за телефоном +38 (044) 332-87-63, який виявився недійсним) та Територіальну громаду Української міської ради (спроби 29.08.2025 о 13:26 та 04.09.2025 о 10:15 за телефоном +38 (098) 298-44-58, який не відповідав) не вдалося.
25 вересня 2025 року на підставі «закон, наказ, серія та номер 2608/5, виданий 25.09.2025, видавник Міністерство юстиції України» скасовано реєстраційні дії державного реєстратора Садикової І. І., тобто анульовано виконання чинного судового рішення; згідно із записом у реєстрі в рядку «Відомості внесені до реєстру» зазначено: « 26.09.2025, ОСОБА_4 , Міністерство юстиції України, м. Київ, індексний номер рішення 81016589». До розгляду скарги ОСОБА_2 . Міністерством юстиції позивачку ОСОБА_1 залучено не було, хоча вона подавала відповідне клопотання, а офіційного примірника наказу Міністерства юстиції позивачка не отримувала.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 445968269, сформованої 02.10.2025 приватним виконавцем Валявським О. А., земельна ділянка з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067 площею 0,3216 га на той момент зареєстрована на праві власності за ОСОБА_2 ; у довідці також містяться відомості про припинення іншого зареєстрованого речового права ТОВ «Цемлайн Плюс» на підставі наказу Міністерства юстиції України № 2608/5 від 25.09.2025, а також наведено історію державної реєстрації речових прав щодо цієї земельної ділянки (частина тексту цієї довідки нечітка, у зв`язку з чим викладено лише ті відомості, які можливо достовірно прочитати без припущень).
Під час ознайомлення 03 жовтня 2025 року з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_6 (за відповідною заявою ОСОБА_1 від 03.10.2025, на якій міститься відмітка про ознайомлення та отримання копій документів) ОСОБА_1 стало відомо, що право власності на частину земельної ділянки, яку вона згідно з чинним судовим рішенням орендує в Української міської ради, повторно зареєстровано за відповідачкою (боржницею) ОСОБА_2 
09 жовтня 2025 року адвокат Горяйнова Ауріка Олександрівна, яка представляє інтереси ОСОБА_1 , звернулася до Міністерства юстиції України з адвокатським запитом, у якому просила надати інформацію щодо наявності чи відсутності рішення Центральної колегії Міністерства юстиції України з розгляду скарги ОСОБА_2 на дії державного реєстратора, відомості про посадову особу, яка внесла до Державного реєстру речових прав записи щодо права власності на спірну земельну ділянку, а також копії відповідних рішень, наказів чи інших документів, якщо такі приймалися.
Листом від 14 жовтня 2025 року Міністерство юстиції України повідомило адвоката Горяйнову А. О. про те, що відповідно до статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до адвокатського запиту додаються посвідчені адвокатом копії документів, які підтверджують повноваження, з посиланням на положення законодавства щодо використання типової форми ордера; по суті запитуваної інформації відповідь надана не була.
15 жовтня 2025 року адвокат Горяйнова А. О. повторно звернулася до Міністерства юстиції України з адвокатським запитом, зазначивши, що повноваження адвоката за ордером від 29.06.2020 тривають до повного виконання судового рішення у справі № 372/2893/21, у зв`язку з чим підстав для відмови у розгляді запиту немає, та просила провести службову перевірку щодо відмови у розгляді попереднього запиту і надати запитувану інформацію.
Листом Міністерство юстиції України повідомило про продовження строку розгляду цього запиту до двадцяти робочих днів відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у зв`язку з необхідністю пошуку інформації серед значної кількості даних.
Листом від 23 жовтня 2025 року Міністерство юстиції України надало відповідь на повторний запит, зазначивши, що надання запитуваної інформації можливе лише за умови подання належним чином оформленого ордера із зазначенням органу, у якому надається правова допомога, а також повідомило про відсутність правових підстав для проведення службової перевірки щодо посадових осіб, оскільки Закон України «Про державну службу» не передбачає проведення службових перевірок стосовно державних службовців у порядку, наведеному заявником.
ОСОБА_2 подала до Міністерства юстиції України скаргу. Також встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Міністерства юстиції України із запитом щодо результатів її розгляду, однак станом на день звернення до суду відповіді на такий запит не отримала, а матеріали справи не містять доказів повідомлення її про результати розгляду зазначеної скарги.
Таким чином, судом встановлено фактичні обставини, з якими сторони пов`язують виникнення спірних правовідносин та які підлягають правовій оцінці під час вирішення цього спору.
Релевантні джерела права й акти їхнього застосування.
Щодо доводів третьої особи про наявність спору про право та порушення правил юрисдикції.
Як убачається з матеріалів справи, предметом цього спору є перевірка правомірності оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України № 2608/5 від 25.09.2025, прийнятого за результатами розгляду скарги на рішення державного реєстратора, тобто здійснення судового контролю за законністю рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого при реалізації ним владних управлінських функцій.
При цьому питання щодо правового режиму спірної земельної ділянки, прав сторін на неї, а також законності її витребування вже були предметом судового розгляду у справі № 372/2893/21 та вирішені постановою Київського апеляційного суду від 16.01.2024, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 28.05.2025, які набрали законної сили та є обов`язковими до виконання.
Отже, у межах цієї справи суд не переглядає та не переоцінює висновки, викладені у судових рішеннях у справі № 372/2893/21, не вирішує повторно питання належності права власності чи права користування спірною земельною ділянкою та не вирішує спір про цивільне право між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 .
Натомість предметом судового розгляду є виключно питання відповідності оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України вимогам законодавства та дотримання відповідачем меж наданих йому законом повноважень під час його прийняття.
Вирішення питання про правомірність оскаржуваного наказу не потребує встановлення чи зміни належності речових прав на спірну земельну ділянку, оскільки такі обставини вже встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили. Оцінці суду підлягає виключно питання, чи діяло Міністерство юстиції України в межах повноважень та у спосіб, визначені законом, приймаючи оскаржуваний наказ.
Та обставина, що наслідком вирішення цього спору може бути внесення відповідних змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, не свідчить про наявність спору про право між приватними особами та не змінює публічно-правового характеру спірних правовідносин.
За таких обставин суд не вбачає підстав для висновку про порушення правил предметної юрисдикції чи необхідність закриття провадження у справі.
Спір у цій справі зводиться до вирішення питання, чи відповідали рішення державного реєстратора від 11.08.2025 № 80304641 та № 80303942 змісту судових рішень у справі № 372/2893/21 та вимогам законодавства у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, а відтак чи мав відповідач правові підстави для прийняття наказу Міністерства юстиції України № 2608/5 від 25.09.2025 про їх анулювання.
Вирішуючи спір, суд керується положеннями статей 19, 129-1 Конституції України, статей 2, 5, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, статей 3, 10, 18, 27, 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128, а також враховує правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 28.05.2025 у справі № 372/2893/21.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 370 Кодексу адміністративного судочинства України, судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконання на всій території України. 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Механізм та процедура здійснення Міністерством юстиції України розгляду скарг у сфері державної реєстрації чітко регламентовані Порядком розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Міністерства юстиції, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1128 (у редакції, чинній на момент прийняття наказу №2608/5 від 25.09.2025; далі - Порядок № 1128).
Під час прийняття оскаржуваного Наказу № 2608/5 від 25.09.2025 відповідач був зобов`язаний неухильно дотримуватися таких норм Порядку № 1128.
Відповідно до пункту 1 Порядку № 1128 процедура розгляду скарг здійснюється Мін`юстом відповідно до Закону України «Про адміністративну процедуру» з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1128 розгляд скарг у сфері державної реєстрації здійснюється Мін`юстом та його територіальними органами у межах компетенції, визначеної законом. Розгляд скарг у сфері державної реєстрації на предмет наявності (відсутності) порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту здійснюється колегіально, крім випадку, передбаченого цим Порядком. Для забезпечення колегіального розгляду скарг у сфері державної реєстрації Мін`юстом чи його територіальними органами утворюються постійно діючі колегії з розгляду скарг у сфері державної реєстрації (далі - колегії), положення про які затверджуються Мін`юстом. Склад колегій затверджується Мін`юстом чи відповідним територіальним органом.
Відповідно до пункту 9 Порядку № 1128 під час розгляду скарги у сфері державної реєстрації Мін`юст чи відповідний територіальний орган встановлює наявність обставин, якими обґрунтовано скаргу, та інших обставин, які мають значення для її об`єктивного розгляду, зокрема шляхом перевірки відомостей, що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - реєстри), у разі необхідності витребовує документи (інформацію) і вирішує:
1. чи мало місце рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту;
2. чи було оскаржуване рішення, дія або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту прийнято, вчинено на законних підставах;
3. чи належить задовольнити скаргу у сфері державної реєстрації або відмовити в її задоволенні;
4. чи можливо поновити порушені права або законні інтереси скаржника іншим способом, ніж визначено ним у скарзі у сфері державної реєстрації;
5. які рішення підлягають скасуванню або які дії, що випливають з факту скасування рішення або з факту визнання оскаржуваних дій або бездіяльності протиправними, підлягають вчиненню.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 10 Порядку № 1128, розгляд скарг у сфері державної реєстрації під час дії воєнного стану проводиться без участі заінтересованих осіб.
Водночас, відповідно до абзацу першого пункту 10 Порядку № 1128, для забезпечення можливості участі у колегіальному розгляді скарги у сфері державної реєстрації скаржника, державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації, територіального органу Мін`юсту, рішення, дія або бездіяльність яких оскаржується, а також інших заінтересованих осіб, зазначених у скарзі у сфері державної реєстрації або встановлених відповідно до відомостей реєстрів (далі - заінтересовані особи), або надання зазначеними особами письмових пояснень по суті скарги Мін`юст чи відповідний територіальний орган не пізніше ніж за два дні, а під час воєнного стану - за 15 днів до дня засідання колегії забезпечує оприлюднення на своєму офіційному веб-сайті інформації про дату, час і місце такого засідання, а під час воєнного стану - про дату засідання, та додатково повідомляє зазначену інформацію заінтересованим особам засобами електронної пошти (якщо адресу електронної пошти зазначено у скарзі у сфері державної реєстрації, доданих до неї документах, повідомлено заінтересованою особою або встановлено з інших офіційних джерел).
Відповідно до абзацу третього пункту 12 Порядку № 1128, учасники адміністративного провадження (у даному випадку позивач як заінтересована особа та державний реєстратор Садикова І.І.) мають право подавати пояснення по суті скарги, які обов`язково приймаються до розгляду.
Відповідно до абзацу другого пункту 12 Порядку № 1128, під час воєнного стану учасник має право заявити клопотання про надсилання йому матеріалів скарги в електронній формі, а Мін`юст зобов`язаний надіслати їх протягом трьох робочих днів.
Як вказано у пункті 13 Порядку № 1128 ха результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації колегіально колегія формує висновок про те, чи:
1) встановлено наявність порушень закону у рішеннях, діях або бездіяльності державного реєстратора, суб`єктів державної реєстрації, територіальних органів Мін`юсту;
2) підлягає скарга у сфері державної реєстрації задоволенню (в повному обсязі чи частково (з обов`язковим зазначенням в якій частині) шляхом прийняття Мін`юстом чи відповідним територіальним органом рішень, передбачених законом.
Суд зазначає, що відповідно до Порядку № 1128, заінтересованим особам має бути забезпечена можливість реалізувати право на участь у розгляді скарги, зокрема бути повідомленими про її розгляд та надати свої пояснення і заперечення. Недотримання цих вимог свідчить про порушення принципів змагальності, рівності сторін та права особи бути вислуханою, а за наявності впливу такого порушення на результат розгляду скарги може бути самостійною підставою для визнання відповідного наказу Міністерства юстиції України протиправним.
Крім того, судом встановлено, що 12.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до Міністерства юстиції України із заявою про залучення її до розгляду скарги ОСОБА_2 , надання можливості ознайомитися з матеріалами скарги та подати заперечення по суті заявлених вимог.
Листом Міністерства юстиції України позивачці було повідомлено порядок ознайомлення з матеріалами скарги та загальні положення Порядку розгляду скарг у сфері державної реєстрації, однак матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 було допущено до участі у розгляді скарги або що їй було надано можливість подати письмові пояснення до прийняття наказу Міністерства юстиції України № 2608/5 від 25.09.2025.
Водночас судом встановлено, що державному реєстратору Садиковій І.І. Міністерством юстиції України було направлено копію скарги та запропоновано надати письмові пояснення, які були отримані та долучені до матеріалів її розгляду. Письмові пояснення щодо скарги також були подані Українською міською радою Обухівського району Київської області.
При цьому саме за заявами ОСОБА_1 державним реєстратором 11.08.2025 були прийняті рішення № 80304641 та № 80303942, які стали предметом оскарження до Міністерства юстиції України. Наслідком розгляду цієї скарги стало анулювання зазначених реєстраційних дій, вчинених на користь позивачки.
За таких обставин суд дійшов висновку, що відповідач не забезпечив ОСОБА_1 можливості взяти участь у процедурі розгляду скарги, хоча прийняте за її результатами рішення безпосередньо стосувалося її прав та законних інтересів.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», загальними засадами державної реєстрації прав є:
- обов`язковість: державна реєстрація прав є обов`язковою. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають, змінюються або припиняються з моменту такої реєстрації;
- публічність та відкритість: державна реєстрація прав є публічною, здійснюється за принципом відкритості та доступності відомостей Державного реєстру прав;
- офіційне визнання: державна реєстрація прав є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно;
- пріоритет: права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, вчинені до державної реєстрації прав на нього, не створюють прав та обов`язків для третіх осіб, які не знали і не могли знати про вчинення таких правочинів;
- територіальність: державна реєстрація прав проводиться в межах Автономної Республіки Крим, області, міст Києва та Севастополя за місцезнаходженням нерухомого майна (з урахуванням особливостей та виключень, визначених Міністерством юстиції України, зокрема на період дії воєнного стану).
Відповідно до статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є: нотаріус; державний виконавець, приватний виконавець у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень; суб`єкт державної реєстрації прав (посадові особи виконавчих органів сільських, селищних, міських рад, державні реєстратори у складі центрів надання адміністративних послуг).
Основними повноваженнями та обов`язками державного реєстратора є:
- перевірка відповідності заявлених прав вимогам законодавства. Державний реєстратор перевіряє відповідність заявлених речових прав і поданих документів вимогам законодавства, а також встановлює відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами. 
- перевірка повноважень заявника. Державний реєстратор встановлює наявність повноважень у особи, яка звернулася із заявою про державну реєстрацію прав. 
- отримання необхідної інформації. Для здійснення державної реєстрації державний реєстратор має право витребовувати від державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій інформацію, довідки, копії документів та інші відомості, необхідні для розгляду заяви. 
- прийняття рішень за результатами розгляду заяви. За наслідками розгляду поданих документів державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав, зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав або про відмову в державній реєстрації. 
- ведення Державного реєстру речових прав. До повноважень державного реєстратора належить внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, формування та видача витягів з Реєстру, а також формування і ведення реєстраційних справ.
Відповідно до статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться в такому порядку з урахуванням особливостей, визначених цим Законом:
1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв;
2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав;
3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв;
4) перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень;
5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для залишення заяви без руху, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав);
6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;
7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником;
8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав проводиться на підставі:
1) укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва або майбутній об`єкт нерухомості, речові права на які підлягають державній реєстрації, чи його дубліката;
2) свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
3) свідоцтва про право на спадщину, виданого нотаріусом або консульською установою України, чи його дубліката;
4) виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів;
5) свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката;
6) свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката;
7) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийнятого власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;
8) державного акта на право приватної власності на землю, державного акта на право власності на землю, державного акта на право власності на земельну ділянку або державного акта на право постійного користування землею, виданих до 1 січня 2013 року;
9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості;
10) ухвали суду про затвердження (визнання) мирової угоди;
11) заповіту, яким установлено сервітут на нерухоме майно;
12) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення об`єкта нерухомого майна релігійній організації;
13) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;
13-1) договору, яким встановлюється довірча власність на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, та акта приймання-передачі нерухомого майна, яке є об`єктом довірчої власності;
13-2) актів приймання-передачі нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості неплатоспроможного банку перехідному банку, що створюється відповідно до статті 42 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб";
13-3) договору про передачу страхового портфеля;
14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.
Стаття 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на судовий захист було б ілюзорним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося бездіяльним на шкоду одній зі сторін.
У зв`язку з цим, виконання судового рішення або законно набутого на його підставі права є невід`ємною частиною «права на суд» в розумінні Статті 6 Конвенції.
У рішенні у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року (Заява № 18357/91) ЄСПЛ сформулював принцип, який став основою для захисту прав особи від свавілля державних органів:
«Право на суд було б ілюзорним, якби правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок».
Окрім цього, суд вказує, що принцип верховенства права вимагає від державних органів діяти послідовно.
Так, ЄСПЛ у рішенні «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, серед іншого, вимагає, щоб у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення не викликало сумнівів. Адміністративне скасування рішень, що забезпечують права особи, порушує цей принцип.
У рішенні «Рисовський проти України» (Rysovskyy v. Ukraine) ЄСПЛ підкреслив принцип «належного врядування» (good governance). Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються власних процедур, не повинні мати можливості уникати виконання своїх обов`язків або скасовувати права громадян під приводом виправлення власних помилок (чи помилок нижчих органів), якщо особа діяла добросовісно.
Судом встановлено, що постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року, якою залишено без змін постанову Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року у справі № 372/2893/21, вирішено спір щодо захисту прав ОСОБА_1 на користування земельною ділянкою з кадастровим номером 3223151000:01:034:0067. Вказаними судовими рішеннями підтверджено перехід до ОСОБА_1 права оренди спірної земельної ділянки за договором оренди від 17.11.2004 та визначено належний спосіб захисту порушеного права шляхом витребування зазначеної земельної ділянки із власності ОСОБА_2 у тимчасове (строкове) володіння позивачки.
Зазначені обставини є встановленими судовими рішеннями, що набрали законної сили, а тому повторному дослідженню та оцінці у цій справі не підлягають.
Суд бере до уваги правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц, відповідно до якої підставою для вчинення державним реєстратором реєстраційних дій є судове рішення, яким визначено належний спосіб захисту порушеного права. Велика Палата Верховного Суду зазначила, що рішення суду про витребування нерухомого майна є самостійною та достатньою правовою підставою для внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а державний реєстратор зобов`язаний діяти відповідно до змісту такого судового рішення та визначеного ним способу захисту. 
Отже, державний реєстратор, приймаючи 11.08.2025 рішення № 80304641 та № 80303942 на виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.01.2024, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 28.05.2025, діяв у межах наданих йому повноважень, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, та відповідно до визначеного судом способу захисту порушеного права ОСОБА_1 . 
Крім того, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19, відповідно до якої при вирішенні спорів щодо правомірності реєстраційних дій суд має перевірити, чи існувала належна правова підстава для їх вчинення та чи відповідають такі дії вимогам Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Окрім цього, суд вказує, що порядок виконання постанови Київського апеляційного суду від 16 січня 2024 року також був предметом судового розгляду. 
Відмовляючи у роз`ясненні судового рішення, Київський апеляційний суд в ухвалі від 26.03.2024 зазначив, що виконання постанови від 16.01.2024 фактично зводиться до внесення до Державного реєстру речових прав відомостей про припинення права власності на земельну ділянку за особою, з власності якої її витребувано, та реєстрації права оренди ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.
Отже, суд вже визначив зміст та спосіб виконання власного рішення, у тому числі необхідність припинення державної реєстрації права власності особи, з володіння якої земельну ділянку витребувано. Вказана ухвала залишена без змін Верховним Судом, а тому наведені в ній висновки щодо змісту виконання постанови апеляційного суду є обов`язковими для врахування.
Державний реєстратор Садикова І.І., приймаючи 11.08.2025 рішення № 80304641 та № 80303942, діяла у відповідності до визначеного судами способу виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.01.2024, не виходячи за межі наданого судами тлумачення порядку її виконання.
Судом встановлено, що, приймаючи наказ Міністерства юстиції України № 2608/5 від 25 вересня 2025 року, відповідач виходив із того, що питання про припинення чи скасування права власності ОСОБА_2 судовими рішеннями не вирішувалося. 
Водночас такий висновок не узгоджується зі змістом ухвали Київського апеляційного суду від 26 березня 2024 року, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 28 травня 2025 року, якою суд апеляційної інстанції визначив порядок виконання постанови від 16 січня 2024 року, зазначивши, що її виконання фактично зводиться до внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про припинення права власності особи, з власності якої земельну ділянку витребувано судом, та реєстрації права оренди ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку.
Оскільки зазначені судові рішення набрали законної сили та є обов`язковими до виконання відповідно до статті 129-1 Конституції України і статті 18 Цивільного процесуального кодексу України, Міністерство юстиції України не було наділене повноваженнями відступати від визначеного судом змісту їх виконання.
Компетенція Міністерства юстиції України за статтею 34 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком розгляду скарг у сфері державної реєстрації, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1128, охоплює перевірку відповідності реєстраційної дії документу, який був її підставою, але не включає права надавати судовому рішенню тлумачення, відмінне від того, яке вже надав сам суд, що ухвалив це рішення. Здійснивши таку переоцінку, відповідач вийшов за межі повноважень, наданих йому законом, і фактично поставив під сумнів обов`язковість судового рішення.
Разом з тим, судом встановлено, що рішення державного реєстратора Садикової І.І. від 11.08.2025 № 80304641 та № 80303942 були прийняті на виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.01.2024 у справі № 372/2893/21, залишеної без змін постановою Верховного Суду від 28.05.2025, яка набрала законної сили. Зазначеними реєстраційними діями було реалізовано визначений судом спосіб захисту прав ОСОБА_1 та забезпечено виконання судового рішення.
З огляду на зазначене, анулювання Міністерством юстиції України зазначених реєстраційних дій на підставі наказу № 2608/5 від 25.09.2025 фактично призвело до усунення результату виконання судового рішення, яке набрало законної сили. Такий підхід не узгоджується з принципом юридичної визначеності та обов`язковості судового рішення, оскільки ставить реалізацію встановленого судом права позивачки у залежність від подальшого адміністративного перегляду наслідків виконання судового акта.
Суд повторно наголошує на підході Європейського суду з прав людини,відповідно до якого право на суд було б ілюзорним, якби остаточне судове рішення залишалося невиконаним або його виконання могло бути нівельоване діями органу державної влади. 
Отже, наказ Міністерства юстиції України №2608/5 від 25.09.2025 у частині анулювання рішень державного реєстратора від 11.08.2025 №80304641 та №80303942 прийнято без належного врахування судових рішень у справі №372/2893/21, які набрали законної сили та визначали спосіб виконання постанови Київського апеляційного суду від 16.01.2024. Крім того, під час розгляду скарги відповідач не забезпечив ОСОБА_1 можливості участі у процедурі, хоча рішення за результатами такого розгляду безпосередньо стосувалося її прав та інтересів. 
За таких обставин оскаржуваний наказ у відповідній частині не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, у зв`язку з чим позовна вимога про його скасування підлягає задоволенню.
Розглядаючи позовну вимогу про зобов`язання Міністерства юстиції України поновити у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи, внесені на виконання судового рішення у справі № 372/2893/21, суд виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних і юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно зі статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України суд, здійснюючи захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, застосовує такий спосіб захисту, який є ефективним та забезпечує їх реальне поновлення.
Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані цією Конвенцією, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.
Ефективний спосіб захисту має забезпечувати реальне поновлення порушеного права та усунення наслідків допущеного порушення, а також відповідати характеру спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 17 Порядку № 1128 (у редакції від 01.01.2026) рішення, дії або бездіяльність Мін`юсту чи його територіального органу можуть бути оскаржені до суду.
У разі скасування судом рішення Мін`юсту чи його територіального органу, прийнятого за результатом розгляду скарги у сфері державної реєстрації, новий розгляд такої скарги не проводиться, якщо інше не передбачено відповідним рішенням суду.
У разі скасування судом рішення Мін`юсту чи його територіального органу про задоволення скарги у сфері державної реєстрації, що мало наслідком внесення відомостей до реєстрів, Мін`юст чи його територіальний орган після надходження відповідного судового рішення, що набрало законної сили, чи набрання законної сили таким судовим рішенням, що надійшло до набрання ним законної сили, в установленому законодавством порядку вносить відповідні відомості та/або вчиняє реєстраційні дії в реєстрах.
Таким чином, зазначеною нормою прямо визначено обов`язок Міністерства юстиції України після скасування судом відповідного рішення вчинити необхідні реєстраційні дії, у тому числі щодо внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у порядку, встановленому законодавством. 
З огляду на те, що пунктом 17 Порядку безпосередньо визначено обов`язок Міністерства юстиції України після скасування судом відповідного рішення вчинити необхідні реєстраційні дії, заявлена позовна вимога про окреме зобов`язання відповідача вчинити такі самі дії не підлягає задоволенню.
У зв`язку з цим позовна вимога про зобов`язання Міністерства юстиції України поновити відповідні записи у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно задоволенню не підлягає, оскільки такий спосіб захисту не є ефективним у спірних правовідносинах та передчасним.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправними дій Міністерства юстиції України, які призвели до скасування виконаного судового рішення.
Так, за правилами частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Разом з цим, Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 19.05.2020 у справі № 916/1608/18).
Із наведених правових висновків випливає, що обраний судом спосіб захисту повинен забезпечувати реальне поновлення порушеного права та усунення наслідків допущеного порушення. Застосування способів захисту, які не призводять до додаткових юридичних наслідків і не забезпечують більш повного відновлення порушеного права, не відповідає принципу ефективності судового захисту.
Суд зазначає, що дії Міністерства юстиції України щодо розгляду скарги ОСОБА_2 , проведення її перевірки, підготовки висновку Центральної колегії та інші процесуальні дії були складовими адміністративної процедури, яка завершилася прийняттям наказу Міністерства юстиції України № 2608/5 від 25.09.2025.
Оскільки у межах цієї справи суд дійшов висновку, що зазначений наказ є протиправним та підлягає до скасування, а також задоволено позовну вимогу про зобов`язання Міністерства юстиції України вчинити дії щодо відновлення записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, порушене право позивачки є належним та ефективним чином відновленим.
Визнання окремо протиправними дій Міністерства юстиції України, які передували прийняттю зазначеного наказу, у цьому випадку не призведе до виникнення будь-яких додаткових правових наслідків чи більш повного відновлення порушеного права, оскільки правова оцінка таких дій уже охоплюється встановленою судом протиправністю самого наказу та наслідками його скасування.
З огляду на викладене суд дійшов висновку, що ця позовна вимога не є самостійним та ефективним способом захисту порушеного права, а тому задоволенню не підлягає.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Проаналізувавши приписи законодавства України, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, та оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх взаємний зв`язок і достатність у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з вищенаведених підстав.
Судові витрати по справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1 211 грн 20 коп., що підтверджується платіжною інструкцією № 4810-8649-0742-9164 від 31.10.2025 року, копія якої долучена до матеріалів справи. 
Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню частково, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України витрати по сплаті судового збору у розмірі 605, 60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
На підставі наведеного та керуючись статтями 2, 9, 72-73, 76-77, 90, 139, 162, 229, 242-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 

вирішив:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Міністерства юстиції України (адреса Україна, 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ЄДРПОУ 00015622), треті особи: ОСОБА_2 (адреса АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ), Державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикова Ірина Ігорівна (адреса 08162, Україна, Фастівський р-н, Київська обл., с-ще Чабани, вул. Машинобудівників, 4а; РНОКПП НОМЕР_3 ), Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович (адреса 08202, Україна, Київська область, Ірпінь, вул. Українська 85А, оф. 17; РНОКПП НОМЕР_4 ) про визнання протиправними та скасування наказу - задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства юстиції України від 25 вересня 2025 року № 2608/5 «Про задоволення скарги» в частині анулювання рішень державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг Чабанівської селищної ради Фастівського району Київської області Садикової Ірини Ігорівни від 11 серпня 2025 року № 80304641 та № 80303942.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства юстиції України (адреса Україна, 01001, місто Київ, вулиця Архітектора Городецького, будинок 13; ЄДРПОУ 00015622) витрати по сплаті судового збору у розмірі 605, 60 грн (шістсот п`ять гривень 60 копійок).
4. У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
5. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.