КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 753/2188/22
провадження № 22-ц/824/2628/2026

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді - доповідача Кирилюк Г. М. 
суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І., 

розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2025 року в складі судді Писанець Н. В.,

установив:

У лютому 2022 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги мотивовано тим, що в жовтні 2017 року АТ «Універсал Банк» запустив проект monobank, в рамках якого фізичним особам відкриваються поточні рахунки, спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки monobank. 
Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms. Витяг з Умов та Тарифи за карткою додаються до позову.
21.01.2019 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг від 21.01.2019.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту складає договір про надання банківських послуг. Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку зазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови.
На підставі укладеного договору, відповідач отримав кредит у розмірі 100 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. 
Позивач вказував, що банк свої зобов`язання виконав належним чином, надавши відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, однак останній умови кредитного договору не виконав, грошові кошти не повернув, а тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 28.12.2021 в розмірі 22 206,88 грн.
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2025 року вказаний позов задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 21.01.2019 у розмірі 22 206,88 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 481,00 грн. 
В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» в загальному розмірі 22 206,88 грн, розстрочено виконання рішення суду строком на 10 місяців, з дня ухвалення рішення, із виплатою боргу рівними частинами, а саме по 2 220,69 грн щомісяця.
15.09.2025 ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 21.01.2019 у розмірі 22 206,88 грн та постановити нове судове рішення, яким покласти на боржника обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин справи, невідповідністю висновків обставинам справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Зазначає, що суд першої інстанції не врахував висновків Верховного суду у постанові від 29 березня 2024 року у справі № 336/1265/21 (провадження № 61-8635св23), відповідно до якого позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Згідно з випискою про рух коштів по картці від 17.03.2025, яку позивач додав до відзиву на позовну заяву, кредитний ліміт підвищено - 20 000,00 грн, тобто ОСОБА_1 отримала кошти від позивача у розмірі 20 000,00 грн. 
При цьому, згідно з цією випискою, ОСОБА_1 перерахувала позивачу: 32 418,00 грн, що перевищує отриману суму коштів.
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 вже сплатила позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. 
З огляду на наведене висновок суду першої інстанції про необхідність стягнення заборгованості у розмірі 22 206,88 грн, яка складається з: загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) 20 389,32 грн та заборгованості за порушення грошового зобов`язання 1 817,56 грн не відповідає дійсним обставинам справи та висновкам Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. 
Крім того, згідно з цією ж випискою про рух коштів по картці 29.04.2021 кредитний ліміт було змінено останній раз, який станом на 17.03.2025 становить 18 900,00 грн з огляду на що не зрозуміло, чому позивач зазначає, що заборгованість за наданим кредитом (тілом кредиту) становить 20 389,32 грн. 
Також вказує, що суд першої інстанції прийняв та долучив до матеріалів справи докази, подані з порушенням ст. 83 ЦПК України, в той час як позивач не обґрунтував неможливість подання виписки та довідки про кредитний ліміт одночасно із поданням позовної заяви з причин, що не залежали від нього, а тому такі докази не можуть бути прийняті судом.
05.11.2025 представник АТ «Універсал Банк» - адвокат Задорожний А. Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2025 року залишити без змін. 
Зазначає, що анкета-заява до Договору про надання банківських послуг клієнтом підписана 21 січня 2019 року та станом на цю дату були дійсними Умови в редакції з 11 січня 2019 року.
Враховуючи, що послуги банку надаються дистанційно через мобільний додаток в режимі реального часу, а Умови і правила, які включають тарифи були надані відповідачу саме через мобільний додаток, такі правила є загальнодоступними на сайті банку, відтак відповідач був ознайомлений саме з Умовами, які діяли на дату підписання анкети-заяви. 
В анкеті-заяві відповідачем зазначено мобільний номер, що є фінансовим номером та засобом ідентифікації для доступу до мобільного додатку. 
Отже відповідач мала та має змогу ознайомлюватись з тарифами банку та іншими процесами, що відбуваються під час користування ним платіжною карткою і мобільним додатком.
Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір). Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. 
Підписання Анкети-заяви і є свідченням того, що відповідач ознайомилася з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, що є доступним у мобільному додатку, та зобов`язується виконувати їх під час користування банківськими послугами. 
Відтак між АТ «Універсал Банк» та відповідачем укладено Договір, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у гривні у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з можливістю його коригування, зі сплатою відсотків за користування кредитом.
Сторонами визначено умови, які визначають предмет кредитного договору: порядок та строк (строки) його надання позичальнику; строк та порядок повернення кредитору отриманої суми; розмір процентів за користування кредитом та порядок їх сплати позичальником. Право банку самостійно здійснювати списання відсотків визначено у п. 4.23 розділу ІІ Умов та п. 10 анкети. 
У відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення підпункту 4.16 пункту 4 Розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою. Банк направив Відповідачеві повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити суму заборгованості. 
Проте, відповідач вчинив жодної дії, направленої на погашення заборгованості в зв`язку з чим та відповідно до п. 4.18, 4.19 Розділу ІІ Умов кредит став у формі «на вимогу».
На підтвердження погашення та виникнення заборгованості за кредитом банком надано розрахунок заборгованості. З вказаного розрахунку заборгованості чітко вбачаються періоди виникнення боргу та факт того, що відповідач ухиляється від сплати заборгованості. 
Розрахунок підписаний уповноваженою на такі дії особою АТ «Універсал Банк» та додатково засвідчений печаткою АТ «Універсал Банк», що дає підстави вважати даний документ офіційним від імені банку та належним доказом по справі, зокрема, з огляду на відсутність заперечень проти позову відповідача.
Враховуючи, що інших розрахунків або доказів, які могли б спростовати факт видачі кредиту, факт користування кредитними коштами, факт погашення заборгованості відповідачем не подавались, то анкета-заява (підтверджує факт виникнення між сторонами правовідносин про надання банківських послуг), Умови (підтверджують конкретні досягнуті домовленості між сторонами внаслідок виникнення правовідносин про надання банківських послуг) та розрахунок заборгованості (підтверджує існування боргових зобов`язань) слід розглядати як належні та допустимі докази існування боргу.
Щодо розміру заборгованості позивач зазначає, що відповідно до даних виписки «Рух коштів по картці від 17.03.2025», сума витрат за період становить 54 624,88 грн, сума зарахувань 32 418 грн, різниця складає розмір заборгованості та ціну позову 22 206,88 грн. 
Відповідно до даних виписки «Рух коштів по картці від 17.03.2025», розмір використаного кредитного ліміту становить 18 900 грн, а від`ємний баланс рахунку становить 3 306,88 грн, що разом складає розмір заборгованості та ціну позову 22 206,88 грн. 
Зазначена виписка є доступною в мобільному застосунку відповідача, підтверджує факт користування кредитними коштами протягом тривалого часу, а відтак і додатковий факт акцептування умов, на яких здійснюється надання послуг за укладеним договором.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 вересня 2025 року справу призначено судді-доповідачу ОСОБА_2 .
Ухвалами Київського апеляційного суду від 29 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та призначено до розгляду.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 25 листопада 2025 року ОСОБА_2 звільнено з посади судді Київського апеляційного суду. Розпорядженням від 01 грудня 2025 року призначено повторний автоматизований розподіл даної цивільної справи.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 грудня 2025 року справу призначено судді-доповідачу Кирилюк Г. М.; судді, які входять до складу колегії: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.
Відповідно до положень частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що 21.01.2019 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір шляхом підписання анкети-заяви до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило ОСОБА_1 поточний рахунок у гривні та надано кредит у вигляді встановленого максимального кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі до 100 000,00 грн.
У заяві відповідач висловив згоду з тим, що заява разом із Умовами обслуговування рахунків фізичної особи, Тарифами та Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Підписавши анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають договір та зобов`язується виконувати його умови. 
Згідно із умовами договору, клієнт зобов`язаний щомісяця сплачувати щомісячний мінімальний платіж в розмірі та в термін, які зазначені в мобільному додатку.
Згідно з Тарифами картки monobank: пільговий період за карткою - до 62 днів (діє з моменту виникнення заборгованості до кінця календарного місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, при умові її погашення в повному обсязі). 
Пільгова відсоткова ставка - 0,00001 % річних. Розмір обов`язкового щомісячного платежу за користування кредитними коштами - 4 % від заборгованості (не менше 100 грн, але не більше залишку заборгованості). 
Базова відсоткова ставка - 3,1 % на місяць (нараховується на максимальну заборгованість на день, за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період, за кожний день з моменту виникнення заборгованості). 
Збільшена відсоткова ставка на місяць за карткою на суму загальної заборгованості - 6,2 % на місяць (нараховується у випадку наявності простроченої заборгованості)
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, суд вважав, що АТ «Універсал Банк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. 
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Згідно із ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що
«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:
«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».
У справі, що переглядається в анкеті-заяві від 21.01.2019 ОСОБА_1 просить відкрити поточний рахунок та встановити кредитний ліміт на суму вказану в додатку, відповідно до умов договору, а строки здійснення періодичних платежів не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 11). 
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі та надав ОСОБА_1 на умовах, визначених укладеним між ними договором, суму коштів, що підтверджується випискою по картковому рахунку (а. с. 96-102).
Укладений між сторонами кредитний договір від 21.01.2019 у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), однак факт отримання відповідачем кредиту підтверджується анкетою-заявою до договору про надання банківських послуг та розрахунком заборгованості.
Звертаючись до суду з позовом АТ «Універсал Банк» на підтвердження наявності заборгованості та її розміру подав до суду розрахунок заборгованості та виписку по кредитному договору за період з 22.01.2019 по 09.01.2022.
Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 28.12.2021 заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за наданим кредитом (тілом кредиту) складає 22 206,88 грн.
АТ «Універсал Банк» не пред`явив вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України. 
Крім того, з наданого банком розрахунку заборгованості за договором № б/н від 22.01.2019 та виписки про рух коштів по картці вбачається, що відповідачем у добровільному порядку погашався наданий кредит, зокрема, сума зарахувань за період з 22.01.2019 по 09.01.2022 становить 32 418,00 грн, тоді як сума витрат за вказаний період становить 54 624,88 грн (а. с. 96-102).
Однак, оскільки ОСОБА_1 не погоджувалася сплата відсотків за користування кредитними коштами за договором від 21.01.2019, суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом, натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.
Тобто, оскільки в силу встановлених обставин справи зараховані банком в рахунок погашення заборгованості по процентах суми мають бути враховані при визначення сум кредиту, у відповідача, яка сплатила банку загалом 32 418,88 грн, відсутня заборгованість перед банком щодо повернення фактично отриманих нею кредитних коштів.
За вказаних обставин, а також враховуючи те, що за відсутності погодження між сторонами розміру процентів банк не мав права ані нараховувати їх за визначеними ним ставками, ані зараховувати грошові кошти відповідачки в рахунок їх погашення, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у заявленому останнім розмірі є помилковим та таким, що спростовується матеріалами справи в їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Враховуючи зазначене, оцінивши в сукупності докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача в разі задоволення позову.
Після перегляду справи в суді апеляційної інстанції у задоволенні позову було відмовлено повністю, відтак, підстави для стягнення судового збору з відповідача на користь позивача за розгляд справи судом першої інстанції відсутні.
Крім того, виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з позивача АТ «Універсал Банк» на користь відповідача судові витрати у розмірі 2 977,20 грн за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити. 
Стягнути з Акціонерного товариства «Універсал Банк» (код ЄРДПОУ 21133352) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 2 977,20 грн судового збору за розгляд справи апеляційний судом.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук