ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 вересня 2026 року справа №200/4487/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Гаврищук Т.Г., суддів Блохіна А.А., Сіваченка І.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 р. у справі №200/4487/25 (головуючий І інстанції Кравченко Т.О.) за позовом Лещенка Сергія Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 10 квітня 2025 року № 053130014019 про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком із зарахуванням до страхового стажу періоду роботи з 30 липня 1986 року по 10 липня 2002 року на посаді водія 3 класу.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 10 квітня 2025 року №053130014019 «Про відмову у призначенні пенсії».
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи:
з 30 липня 1986 року по 31 грудня 1997 року;
з 01 березня 1998 року по 31 березня 1998 року;
з 01 травня 2000 року по 30 вересня 2000 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 02 квітня 2025 року з 11 квітня 2025 року.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування доводів зазначає, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 30 липня 1986 року по 10 липня 2002 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві організації на печатці при звільненні.
При підтвердженні страхового стажу, зокрема, у період з 01.07.2000 по 31.12.2003 за даними трудової книжки, потрібно звіряти такі дані з відомостями персоніфікованого обліку.
За відсутності в системі персоніфікованого обліку відомостей про роботу у період після липня 2000 року по січня 2004 року, записи трудової книжки доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки, проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що встановлено на підставі паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 .
Позивач взятий на облік як внутрішньо переміщена особа, що підтверджено довідкою від 10 березня 2015 року № 1426/41197.
Його фактичне місце проживання після переміщення: АДРЕСА_1 .
02 квітня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Донецькій області з заявою про призначення пенсії за віком.
Як свідчить розписка-повідомлення, разом з заявою від 02 квітня 2025 року, що зареєстрована за № 4761, ОСОБА_1 подав паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , картку фізичної особи – платника податків, довідку про взяття на облік особи, яка переміщається з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, від 10 березня 2025 року № 1426/41197; військовий квиток серії НОМЕР_3 ; трудову книжку серії НОМЕР_1 ; пам`ятку пенсіонера; фото заявника.
Докази, які б свідчили, що разом з заявою про призначення пенсії позивач подавав будь-які інші документи, суду не надані.
Також суду не надані докази, які б свідчили про те, що під час приймання заяви пенсійний орган повідомляв позивачеві про необхідність подання будь-яких інших додаткових документів, в тому числі з метою підтвердження стажу.
Розписка-повідомлення містить власноручний запис заявника такого змісту: «на території рф та інших держав ніяких виплат не отримував», засвідчений його підписом.
За принципом екстериторіальності для розгляду заяви ОСОБА_1 від 02 квітня 2025 року був визначений структурний підрозділ ГУ ПФУ у Львівській області.
10 квітня 2025 року за наслідками розгляду заяви позивача та поданих ним документів, а також з урахуванням Індивідуальних відомостей про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-5), сформованих станом на 02 квітня 2025 року, ГУ ПФУ у Львівській області прийняло рішення № 053130014019 «Про відмову у призначенні пенсії», яким відмовило у призначенні пенсії за віком згідно зі ст. 26 Закону № 1058.
Відмовляючи в призначенні пенсії, пенсійний орган виходив з такого:
Дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України – 02 квітня 2025 року.
Пенсійний вік, визначений ст. 26 Закону № 1058, – 60 років.
Вік заявника – 59 років 11 місяців 22 дні.
Необхідний страховий стаж, визначений ст. 26 Закону № 1058, – 32 роки.
Страховий стаж особи – 26 років 02 місяці 20 днів.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
За доданими документами до страхового стажу не зараховано період роботи з 30 липня 1986 року по 10 липня 2002 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві організації на печатці при звільненні.
Для зарахування необхідно долучити уточнюючу довідку, видану на підставі первинних документів, та довідку про реорганізацію.
Страховий стаж з 01 січня 1998 року зараховано згідно з даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
За висновком ГУ ПФУ у Львівській області, право на пенсійну виплату, згідно з наданими документами, ОСОБА_1 матиме з 11 квітня 2028 року; а у разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто.
Розрахунок стажу (форма РС-право) свідчить, що при вирішенні питання щодо наявності у позивача права на пенсію ГУ ПФУ у Львівській області зарахувало до його страхового стажу такі періоди:
з 28 липня 1983 року по 14 травня 1984 року – 00 років 09 місяців 17 днів;
з 25 травня 1984 року по 12 червня 1986 року – військова служба строкова – 02 роки 00 місяців 18 днів;
з 01 січня 1998 року по 28 лютого 1998 року – 00 років 02 місяці 00 днів;
з 01 квітня 1998 року по 30 квітня 2000 року – 02 роки 01 місяць 00 днів;
з 01 жовтня 2000 року по 10 липня 2002 року – 01 рік 09 місяців 10 днів;
з 11 липня 2002 року по 31 грудня 2003 року – 01 рік 05 місяців 21 день;
з 01 січня 2004 року по 29 березня 2005 року – 01 рік 01 місяць 28 днів;
з 01 квітня 2005 року по 31 травня 2011 року – 06 років 01 місяців 20 днів;
з 01 липня 2011 року по 31 липня 2014 року – 03 роки 00 місяців 26 днів;
з 01 вересня 2014 року по 19 червня 2019 року – 04 роки 10 місяців 00 днів;
з 20 червня 2019 року по 23 квітня 2020 року – 00 років 11 місяців 00 днів;
з 24 квітня 2020 року по 12 березня 2021 року – 01 рік 00 місяців 00 днів;
з 15 березня 2021 року по 28 лютого 2022 року – 00 років 10 місяців 00 днів;
з 01 січня 2025 року по 28 лютого 2025 року – 00 років 02 місяці 00 днів,
всього – 26 років 02 місяці 20 днів.
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
Згідно з частиною 1 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною 2 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно із частиною 3 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.
У відповідності до статті 26 Закону № 1058-ІV, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Види трудової діяльності, що зараховується до стажу роботи, який дає право на трудову пенсію, визначає ст. 56 Закону № 1788.
Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону № 1788 до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Таким чином, страховий стаж, який безпосередньо пов`язаний зі сплатою страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зараховується починаючи з 01 січня 2004 року; до 01 січня 2004 року трудовий стаж вимірювався періодом роботи і не був пов`язаний зі сплатою страхових внесків.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до п.3 Порядку № 637 встановлено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Системний аналіз наведених норм права свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі №415/4914/16-а, від 21 травня 2020 року у справі №550/927/17, від 16 червня 2020 року у справі №682/967/17 та від 19 червня 2020 року у справі №359/2076/17, від 18 листопада 2022 року у справі № 560/3734/22.

Щодо доводів апелянта, що до страхового стажу не зараховано період роботи з 30 липня 1986 року по 10 липня 2002 року згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 , оскільки назва організації при прийнятті не відповідає назві організації на печатці при звільненні, суд зазначає наступне.
Аналіз наведених вище норм Закону № 1788, Порядку № 637 зумовлює такі висновки:
- основним документом, що підтверджує трудовий стаж, набутий до 01 січня 2004 року, є трудова книжка;
- у разі відсутності трудової книжки (або коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи), трудовий стаж за період до 01 січня 2004 року встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, архівними установами тощо;
- з 01 січня 2004 року страховий стаж як період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який сплачені страхові внески, обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Трудова книжка серії НОМЕР_1 містить такі записи:
[…]
Запис 4 – 30 липня 1986 року на підставі наказу від 30 липня 1986 року №140 ОСОБА_1 був прийнятий на роботу до Калінінського автотранспортного підприємства № 21490 Донецького обласного управління вантажного автотранспорту водієм 3 класу в автоколону № 3.
Запис 5 – 27 липня 1988 року на підставі наказу Міністерства транспорту УРСР № 3 Калінінське автотранспортне підприємство № 21490 перейменовано на Калінінське автотранспортне підприємство 11490.
Запис 6 – 10 липня 2002 року на підставі наказу від 10 липня 2002 року № 35 позивач був звільнений за переведенням до товариства з обмеженою відповідальністю «Горловтранс» за п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП).
[…]
Запис 6 внесений до трудової книжки ОСОБА_1 старшим інспектором відділу кадрів Якуніною Є.В., засвідчений її підписом і печаткою відділу кадрів дочірнього підприємства «Калінінське автотранспортне підприємство № 11490» відкритого акціонерного товариства «Донецькавтотранс».
Індивідуальні відомості про застраховану особу Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового соціального страхування (форма ОК-5) містять інформацію про стаж ОСОБА_1 , набутий починаючи з 1998 року, в тому числі за період роботи в «Калінінському автотранспортному підприємстві 11490» відкритого акціонерного товариства «Донецькавтотранс» (ідентифікаційний код 05461154) за січень-лютий, квітень-грудень 1998 року, січень-грудень 1999 року, січень-квітень, жовтень-грудень 2000 року, січень-грудень 2001 року, січень-липень 2002 року.
Як свідчить розрахунок стажу (форма РС-право), ГУ ПФУ у Львівській області зарахувало позивачеві до страхового стажу періоди роботи: з 01 січня 1998 року по 28 лютого 1998 року, з 01 квітня 1998 року по 30 квітня 2000 року та з 01 жовтня 2000 року по 10 липня 2002 року.
Водночас періоди роботи з 30 липня 1986 року по 31 грудня 1997 року, з 01 березня 1998 року по 31 березня 1998 року, з 01 травня 2000 року по 30 вересня 2000 року до страхового стажу не зараховані.
Щодо заповнення трудової книжки, суб`єктом владних повноважень не враховані положення чинних у відповідний час нормативно-правових актів, зокрема Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до якої заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.
Відповідно п. 2.2 Інструкції № 58 до трудової книжки, крім іншого, вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.
За правилами п. 2.3 Інструкції № 58 записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Відповідно до п.2.4 Інструкції №58 визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
За правилами п. 2.15 Інструкції № 58 якщо за час роботи працівника назва підприємства змінюється, то про це окремим порядком у графі 3 трудової книжки робиться запис: «Підприємство таке-то з такого-то числа переіменоване на таке-то», а у графі 4 проставляється підстава перейменування – наказ (розпорядження), його дата і номер.
За приписами абз. 1 п. 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Згідно з абз. 2 п. 6.1 Інструкції № 58 у разі невірного первинного заповнення трудової книжки або вкладиша до неї, а також псування їх бланків внаслідок недбалого зберігання, вартість зіпсованих бланків сплачується підприємством.
Згідно з пунктом 1.5 Інструкції № 58 питання, пов`язані з порядком ведення трудових книжок, їх зберігання, виготовлення, постачання і обліку, регулюються постановою Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 «Про трудові книжки працівників», цією Інструкцією та іншими актами законодавства.
Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 № 301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Таким чином, власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 по справі № 677/277/17 (провадження №К/9901/1298/17).
Суд вважає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Недотримання правил при оформленні трудової книжки та неточність в записах в трудовій книжці не може бути підставою для виключення періодів роботи з трудового стажу позивача в момент призначення пенсії, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Суд зазначає, що відповідно до п. 2.15 Інструкції № 58 до трудової книжки ОСОБА_1 внесений запис 5, відповідно до якого 27 липня 1988 року на підставі наказу Міністерства транспорту УРСР № 3 Калінінське автотранспортне підприємство № 21490, (до якого позивач був прийнятий на роботу згідно з записом 4), перейменовано на Калінінське автотранспортне підприємство № 11490.
Запис 6 про звільнення ОСОБА_1 внесений старшим інспектором відділу кадрів, засвідчений його підписом і печаткою відділу кадрів дочірнього підприємства «Калінінське автотранспортне підприємство № 11490» відкритого акціонерного товариства «Донецькавтотранс», тобто з дотриманням вимог п. п. 2.2, 2.3, 2.4, абз. 1 п. 2.26, абз. 1 п. 2.27 абз. 1 п. 4.1 Інструкції № 58.
Отже, період роботи з 30 липня 1986 року по 10 липня 2002 року підтверджений належним чином оформленими записами в трудовій книжці, чого цілком достатньо для його зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 , позаяк йдеться про стаж, набутий до 01 січня 2004 року.
Крім того, відсутність в системі персоніфікованого обліку інформації про періоди роботи позивача з 30 липня 1986 року по 31 грудня 1997 року, з 01 березня 1998 року по 31 березня 1998 року, з 01 травня 2000 року по 30 вересня 2000 року не може бути підставою для їх незарахування до страхового стажу, оскільки основним документом, що підтверджує стаж роботи, набутий до 01 січня 2004 року, є саме трудова книжка.
Таким чином, ОСОБА_1 має право на зарахування до страхового стажу, що дає право на пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону № 1058, всього періоду роботи з 30 липня 1986 року по 10 липня 2002 року.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджує висновок суду першої інстанції, про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 30 липня 1986 року по 31 грудня 1997 року, з 01 березня 1998 року по 31 березня 1998 року, з 01 травня 2000 року по 30 вересня 2000 року та призначити пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за його заявою від 02 квітня 2025 року з 11 квітня 2025 року.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 р. у справі №200/4487/25 - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 лютого 2026 р. у справі №200/4487/25 - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 10 вересня 2026 року.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя Т.Г. Гаврищук

Судді А.А. Блохін

І.В. Сіваченко