Справа № 346/451/26 
Провадження № 22-ц/4808/1091/26 
Головуючий у 1 інстанції Третьякова І. В. 
Суддя-доповідач Луганська 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Луганської В.М.
суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,
за участю секретаря – Гудяк Х.М.,
учасники справи
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду цивільну справу 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 ,
на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2026 року, ухвалене в складі судді Третьякової І.В.,
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,
в с т а н о в и в:
У лютому 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебували в шлюбі, в якому в народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 червня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 03.09.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 400 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду рішенням від 25.01.2019 року розмір аліментів було збільшено до 1750,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. 
Позивачка вказує, що призначені раніше аліменти в твердій грошовій сумі не покривають реальних потреб дитини. Через дорослішання сина, збільшення витрат на його освіту, розвиток, лікування та побут, а також внаслідок інфляції та зростання цін, позивачка не в змозі забезпечити належний рівень його життя. Це зумовлює необхідність зміни способу стягнення аліментів на частку від доходу відповідача. Відповідач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я, стабільно займається підприємництвом та отримує високий прибуток і його фінансовий стан дозволяє належним чином утримувати сина шляхом сплати аліментів у частці від заробітку. 
Просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з твердої грошової суми на 1/4 частку всіх видів доходів платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2026 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , звернулася з апеляційною скаргою, у якій посилається на неповне з`ясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2026 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції безпідставно посилається на відсутність доказів на підтвердження обставин зміни способу стягнення аліментів з відповідача, зокрема, зміни матеріального, сімейного стану свого чи платника аліментів, стану здоров`я дитини та інших обставин після присудження аліментів, які б свідчили про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів. Норми Сімейного кодексу України не встановлюють обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися можливістю зміни способу стягнення аліментів.
Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що дорослішання дитини зумовлює збільшення її потреб, що призводить до постійного зростання витрат на її утримання, розвиток, лікування та відпочинок, які фактично несе той із батьків, з ким вона проживає.
Суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що під час розгляду справи відповідач підтвердив мінливий характер свого доходу, який в середньому становить близько 20 000,00 грн на місяць. Сума аліментів на утримання дитини, яка стягується з відповідача у розмірі 1750, 00 грн не становить навіть 1/8 частину такого заробітку та є абсолютно недостатньою для забезпечення потреб дитини. Поза увагою суду залишилася й та обставина, що відповідач не заперечував факт отримання доходів від фактичної трудової діяльності (надання послуг із вантажних перевезень), незважаючи на відсутність офіційного працевлаштування.
Скаржниці відомо про те, що у власності відповідача перебувають три автомобілі, набуті ОСОБА_2 у власність у період з 2022 року: Renault Scenic, набутий на початку 2022 року, Ford Focus та Mercedes-Benz 310 D, придбані приблизно у травні 2023 року. Крім того, сам ОСОБА_2 розповідав синові про те, що у лютому 2026 року придбав ТЗ марки Мercedes C220D. 
Крім того, згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно 15.10.2020 року ОСОБА_2 набуто внаслідок укладення договорів купівлі-продажу нежитлове приміщення загальною площею 14.4 кв. м., за адресою АДРЕСА_1 та квартиру, загальною площею 163.2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що свідчить про поліпшення фінансового становища відповідача. Дружиною відповідача ОСОБА_5 25.07.2022 року набуто право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Враховуючи, що відповідач має можливість утримувати чотири автомобілі та дбати про добробут теперішньої сім`ї, набуває у власність нерухомість, в тому числі, і нежитлове приміщення для здійснення комерційної діяльності, вважає, що ОСОБА_2 має змогу сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів щомісяця, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, зазначивши, що скаржницеюне конкретизовано, які саме обставини судом не встановлено, які саме висновки суду є помилковими.
Апеляційна скарга зводиться до суб`єктивної незгоди скаржника з прийнятим рішенням без належного правового та доказового обґрунтування. 
Посилаючись на зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю та отримання ним високих доходів, позивачка доказів цим обставинам не надала.
Відсутні також підстави для стягнення з відповідача аліментів в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу), оскільки положення ч.5 ст.183 СК України передбачають такий розмір аліментів для однієї дитини, а в даній справі судом першої інстанції встановлено перебування на утриманні відповідача трьох неповнолітніх дітей. Задоволення позовних вимог в заявленому розмірі порушуватиме права двох дочок на їх рівне утримання з сином, оскільки унеможливлюватиме присудження такого ж розміру аліментів на утримання доньок відповідача так як стягнення аліментів на кожну дитину в розмірі 1/4 частки перевищуватиме половину заробітку (доходу) платника аліментів, що суперечитиме вимогам законодавства.
Не було доведено позивачкою значного покращення майнового стану відповідача, що давало б їй підстави для ініціювання питання про збільшення розміру, в тому числі, шляхом зміни способу стягуваних з відповідача аліментів на утримання їхньої спільної дитини. 
Відповідачем було доведено в суді першої інстанції зміну сімейного стану та перебування на його утриманні інших утриманців, про що вказав суд у оскарженому рішенні.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 07 травня відкрито апеляційне та роз`яснено учасникам справи право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2026 року справу призначено до розгляду.
У судовому засіданні ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в межах її доводів. 
У судове засідання  ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 не зявилися, про дату, часта місце судового засідання повідомлені належним чином. Від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести судовий розгляд справи без учасників справи, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Заслухавши доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем не було надано доказів того, що після ухвалення рішення про збільшення стягуваних з ОСОБА_2 аліментів, сімейний стан позивача, її стан здоров`я та стан здоров`я неповнолітнього сина ОСОБА_7 зазнав будь-яких змін. Крім цього, не було доведено значного покращення майнового стану відповідача, що давало б підстави позивачці для ініціювання питання про збільшення розміру стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхньої спільної дитини.

Переглядаючи справу, колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі. Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.06.2014 року шлюб розірвано.
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується випискою з реєстру актів про народження Акт № 108.
Відповідно до витягів із реєстру Коломийської територіальної громади, ОСОБА_1 та її син ОСОБА_4 офіційно зареєстровані та фактично мешкають за адресою: АДРЕСА_4 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.09.2014 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн щомісячно, починаючи з 18.08.2014р. і до досягнення дитиною повноліття. 
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2019 року збільшено розмір аліментів, які визначені рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.09.2014 року та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1750,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з часу набрання рішенням законної сили.
21.03.2023 року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , актовий запис № 157, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_1 . 
Відповідно до свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 являються батьками малолітніх доньок: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до ч.1, 2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до положень ст.ст.183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.
У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду.

Отже, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів.
Аналогічного висновку щодо застосування вказаних норм матеріального права дійшов Верховний Суд у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 372/2393/17.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується випискою з реєстру актів про народження Акт № 108.
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2019 року збільшено розмір аліментів, які визначені рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 03.09.2014 року та стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1750,00 грн щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття, починаючи стягнення з часу набрання рішенням законної сили.
Неповнолітній ОСОБА_4 зареєстрований та фактично проживає разом із матір`ю,що підтверджується витягами з реєстру Коломийської територіальної громади. 
На підтвердження зміни свого сімейного стану відповідач надав суду докази того, що 27.03.2023 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_5 (актовий запис № 157 від 27.03.2023 року). У шлюбі в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Звертаючись до суду з позовом позивачка просила змінити спосіб стягнення аліментів з ОСОБА_2 , визначений рішенням Коломийського міськрайонного суду від 25 січня 2019 року, із твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) відповідача, обґрунтовуючи це збільшенням витрат на утримання дитини та належним матеріальним становищем платника, який працює приватним підприємцем та отримує доходи.
Колегія суддів вважає зазначені обставини доведеними, оскільки з моменту ухвалення 25.01.2019 року рішення суду у справі № 346/5566/18 про зміну розміру аліментів змінилася економічна ситуація в країні, значно зросли ціни на продукти харчування, одяг, взуття, ліки, житлово-комунальні послуги, разом із тим потреби дітей із віком змінилися та збільшилися в силу їх росту та розвитку, змінився прожитковий мінімум для дитини, а обов`язок по утриманню дитини не може бути покладений виключно на матір.
Ухвалюючи рішення про відмову в зміні способу стягнення аліментів, суд першої інстанції залишив поза увагою пріоритет інтересів дитини та проігнорував її право на отримання достатнього матеріального забезпечення.
Колегія суддів зазначає, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності та гармонійного розвитку дитини.
Суд зобов`язаний керуватися найкращими інтересами дитини, оскільки, така категорія спорів є особливою через те, що дитина це не завжди захищений учасник суспільних відносин, а тому, визначаючи розмір аліментів чи спосіб їх стягнення, суд повинен брати до уваги найкращі інтереси дитини.
За змістом ст.192 СК України у системному зв`язку із положеннями ст.182 СК України, при вирішенні питання про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини, суд зобов`язаний виходити з пріоритету інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07.12.2006 у справі «Хант проти України» (Hunt v. Ukraine) (Заява № 31111/04) вказав на те, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).
Відповідач ОСОБА_2 при розгляді справи у суді першої інстанції пояснював, що його дохід в місяць може становити близько 20000,00 грн та він займається вантажними перевезеннями. 
Тобто, доходи відповідача в порівняні з 2019 року збільшилися, на що суд першої інстанції не звернув уваги.
Визначаючи розмір аліментів при зміні способу стягнення аліментів, суд апеляційної інстанції враховує, що на утриманні відповідача перебуває двоє неповнолітніх дітей.
Відповідач є особою працездатного віку і суду не надано доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, які перешкоджають йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у більшому розмірі суду не надано.
Колегія суддів відхиляє посилання скаржниці на спроможність відповідача утримувати чотири автомобілі, оскільки ці обстаивни не підтверджені належними та допустимими доказами. Як убачається з матеріалів справи, в суді першої інстанції під час розгляду справи ОСОБА_1 та її представник відповідного клопотання про витребування необхідної інформації у Територіального сервісного центру МВС України №2643 (м.Коломия) не було заявлено, обґрунтувань поважності причин, які унеможливлювали позивачку подати таке клопотання під час розгляду справи у суді першої інстанції суду не надано. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 14.07.2026 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_3 , про витребування доказів відмовлено.
Долучені представником ОСОБА_1 - адвокатом Юркевич Х.М. до апеляційної скарги витяги з інформації з Державного реєстру речових прав, сформованих 28.04.2026 року не були предметом розгляду в суді першої інстанції, та представником не доведено підстав неможливості подання таких відомостей до суду першої інстанції, тому з урахуванням вимог ст.367 ЦПК України, апеляційний суд при визначені розміру аліментів їх не враховує.
З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів, та слід визначити аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог позивачки, змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2019 справа №346/5566/18-ц та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ч. 13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до вимог частин 1, 6 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
З огляду на те, що позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню 1211,20 грн судового збору, який підлягав сплаті при подачі позову до суду першої інстанції, а також 1816,80 грн судового збору, який підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги.
З урахуванням пропорційності задоволених вимог позивачки, судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь держави у розмірі 2018, 7 грн (66,67%).

Що стосується стягнення витрат на правничу допомогу, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої-третьої ст.133 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витратна правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).
З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виокремити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20, провадження №14-20цс22).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
В позовній заяві позивачка просила стягнути з відповідача витрати на оплату послуг з професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 10000 грн.
До позовної заяви позивачем надано договір про надання правової допомоги від 08 січня 2026 року, який укладено між ОСОБА_1 та адвокатом Юркевич Х.М. та додаткову угоду до договору від 28.01.2026 року. 
В додатковій угоді та Акті прийому-передічі встановлено розмір гонорару та порядок розрахунків, а саме за послуги згідно цього договору клієнт сплачує гонорар в розмірі 10000 грн за представництво інтересів у суді 1 інстанції.
Також до позовної заяви позивачкою надано квитанцію від 28.01.2026 року про сплату ОСОБА_1 на підставі договору від 08.01.2026 року 10 000 грн.
Заперечень відповідача проти заявленого розміру витрат на правничу допомогу не надано. 
У постанові Верховного Суду від 16 березня 2026 року у справі №522/7662/23 зазначено, що критерії, окреслені в частині третій статті 141 ЦПК України, суд може застосувати з власної ініціативи, незалежно від наявності клопотань іншої сторони.
Тобто, при відсутності клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд на підставі ч.3 ст.141 ЦПК України визначає розмір витрат з урахуванням вказаних в цій статті критеріїв.
У даній справі на переконання колегії суддів розмір заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в суді є таким, що не відповідає критерію обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу розміру виконаної адвокатом роботи в суді першої інстанції, з урахуванням вимог ч.3ст.141 ЦПК України , дійшла висновку про необхідність зменшення розміру витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, яку просить стягнути ОСОБА_1 на свою користь з ОСОБА_2 з 10000, 00 грн до 2000,00 грн.
З урахуванням пропорційності задоволених вимог позивача, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 1353,40 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь витрати на правничу допомогу в Івано-Франківському апеляційному суді в розмірі 8500 грн.
На підтвердження витрат до апеляційної скарги договір про надання правової допомоги №8-01/26 року від 28.01.2026 року. Послуги надано на загальну суму 8500 грн (складання та подання до Івано-Франківського апеляційного суду апеляційної скарги на рішення Коломийського міськрайонного суду від 13.04.2026 року).
Оцінивши подані стороною позивача докази обґрунтованості розміру витрат на правничу допомогу, розмір виконаної адвокатом роботи, врахувавши критерії розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу, яку просить стягнути ОСОБА_1 на свою користь з ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції до 3000,00 грн. З урахуванням пропорційності задоволених вимог позивача, витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції підлягають стягненню у розмірі 2000 грн.
Керуючись ст. ст.367,374,376,382,384 України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 квітня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.
Змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2019 справа №346/5566/18-ц та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 на користь ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_4 , витрати на правничу допомогу у суді першої та апеляційної інстанції у розмірі 3353,40 грн. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_4 на користь держави судовий збір у розмірі 2018, 70 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 липня 2026 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева