Справа №487/3377/26
Провадження №2/487/2632/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2026 Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого - судді Кузьменко В.В., за участю: секретаря судового засідання — Спицької Н.Р., позивача ОСОБА_1 , відповідача Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, третя особа на стороні позивача Перша Миколаївська державна нотаріальна контора Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління міністерства юстиції України, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту майна,
ВСТАНОВИВ:
04.05.2026 року до Заводського районного суду міста Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту майна.
Позовна заява мотивована тим, що після смерті сина ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., залишилась спадщина, а саме житлова квартира АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею вищевказаного майна. Приватний нотаріус Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області відмовила ОСОБА_1 у прийнятті та оформленні спадщини у зв`язку з тим, що у єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься реєстраційний номер обтяження №3565457 від 07.08.2006 року про обтяження згідно з постанови 3-271/2001, 13.04.2001 року Державної виконавчої служби Заводського району, про арешт квартири АДРЕСА_1 . 
В зв`язку з цим позивач вимушена звертатись до суду для захисту своїх прав.
05.05.2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
28.05.2026 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час судового засідання повідомлено належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення за відсутності сторін, на підставі наявних у суду матеріалів.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ., що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №926.
Також, згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Досліджено копію свідоцтва про право власності на житло від 11 жовтня 1999 року, власником житлового приміщення, а саме квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 .
Згідно копії постанови державного виконавця Державної виконавчої служби у Заводському районі міста Миколаєва від 08.08.2007 року, знято арешт з квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 .
Також, згідно копії відповіді Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві, щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 02.04.2026 року про зняття арешту з майна, що належить ОСОБА_2 , повідомлено, що здійснивши перевірку по пошуку інформації даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень електронного архіву та спецрозділу АСВП встановлено, що у відділі неможливо ідентифікувати виконавче провадження, в ході якого, у 2001 році накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_2 .
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно п.2 ч.1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.
Згідно положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
За змістом статей 1268, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч. 1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ст.ст. 391, 392 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1ст. 1297 ЦК України).
Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відтак, з огляду на прийняття позивачкою спадщини після смерті власника спірної квартири та наявність арешту, який перешкоджає оформленню її спадкових прав, суд доходить висновку, що ОСОБА_1 має право вимагати усунення перешкод у реалізації належних їй спадкових прав.
Щодо вимоги про зняття арешту, з житлової квартири, розташованого в АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.
Оцінюючи докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд враховує, що право власності спадкодавця на квартиру підтверджене право встановлювальним документом; позивачка є його спадкоємицею; арешт перешкоджає нотаріальному оформленню спадщини; постановою державного виконавця від 08 серпня 2007 року арешт зі спірної квартири вже було знято; виконавче провадження, в межах якого арешт накладався, відповідачем не ідентифіковано; доказів існування чинних вимог стягувача або іншої правової підстави для збереження обтяження суду не надано.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Частиною другою статті 56 цього Закону передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Отже, правова природа арешту прямо пов`язана з існуванням чинного та реального виконавчого провадження, у межах якого він накладений і має забезпечувати виконання конкретного зобов`язання. За відсутності такого провадження арешт втрачає свою мету та перетворюється на невиправдане і непропорційне обмеження майнових прав.
Відповідно до частини другої статті 59 цього Закону судове рішення про зняття арешту з майна боржника є підставою для винесення виконавцем постанови про зняття такого арешту. Частиною п`ятою статті 59 Закону встановлено, що в усіх інших випадках, які не передбачають самостійного зняття арешту виконавцем, арешт може бути знятий за рішенням суду.
Оцінюючи докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд враховує, що право власності спадкодавця на квартиру підтверджене право встановлювальним документом; позивачка є його спадкоємицею; арешт перешкоджає нотаріальному оформленню спадщини; постановою державного виконавця від 08 серпня 2007 року арешт зі спірної квартири вже було знято; виконавче провадження, в межах якого арешт накладався, відповідачем не ідентифіковано; доказів існування чинних вимог стягувача або іншої правової підстави для збереження обтяження суду не надано.
За таких обставин подальше існування запису про арешт не переслідує встановленої законом мети забезпечення реального виконання виконавчого документа, натомість створює невизначене у часі та невиправдане обмеження майнових прав позивачки. Усунення такого обмеження не порушує прав інших осіб, оскільки матеріалами справи не підтверджено існування особи, яка на час розгляду справи має чинні вимоги, забезпечені спірним арештом.
Оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємному зв`язку, суд доходить висновку, що правові підстави для подальшого збереження арешту відсутні, у зв`язку із чим позовні вимоги про зняття арешту зі спірного нерухомого майна підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Заводський відділ державної виконавчої служби у місті Миколаєві Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту майна - задовольнити.
Зняти арешт з житлової квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , який накладено на підставі постанови Державної виконавчої служби Заводського району № 3-271/2001 від 13.04.2001 року, реєстраційний номер обтяження № 3565457 від 07.08.2006 року.
Рішення суду може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано.

Суддя В.В.Кузьменко