Справа № 455/1117/25
Провадження № 1-кп/455/76/2026

ВИРОК
Іменем України

20 серпня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області в складі: 
головуючого судді ОСОБА_1 , 
секретар судового засідання ОСОБА_2 , 
з участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у м.Старий Самбір об`єднане кримінальне провадження за №12025141320000305 та №12025141320000376 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ще Великий Березний, Великоберезнянського району Закарпатської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, згідно ст.89 КК України не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_4 постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.06.2024 у справі №455/952/24, яка набрала законної сили 22.06.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.130 КУпАП та ч.5 ст.126 КУпАП та на останнього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 10 років. Крім цього, ОСОБА_4 постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 18.07.2024 у справі №455/1379/24, яка набрала законної сили 30.07.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною 2 статті 130, частиною 5 статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом на строк 6 (шість) років. Також, ОСОБА_4 , постановою Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.08.2024 року у справі №455/1219/24, яка набрала законної сили 13.08.2024, визнаний винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених частиною 3 статті 130, частиною 5 статті 126 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 грн. з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 14 років 6 місяців та 14 днів. 
Незважаючи на рішення суду, ОСОБА_4 , маючи злочинний умисел, спрямований на невиконання постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 11.06.2024 у справі №455/952/24, яка набрала законної сили 22.06.2024, постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 18.07.2024 у справі №455/1379/24, яка набрала законної сили 30.07.2024, постанови Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.08.2024 року у справі №455/1219/24, яка набрала законної сили 13.08.2024, щодо позбавлення його права керування транспортним засобом, діючи умисно, маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч.1 ст. 129-1 Конституції України та ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, продовжив керування транспортними засобами.
Так, ОСОБА_4 , 30.05.2025, достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, маючи реальну можливість виконувати таке у встановлений вказаним судовим рішенням термін, умисно керував транспортним засобом, а саме автомобілем марки «ВАЗ 2109», н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Дрогобицькій в м.Старий Самбір Самбірського району Львівської області, порушивши обов`язок накладений рішенням суду, керуючи вказаним транспортним засобом, у зв`язку з цим на останнього працівниками СРПП ВП№1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області складено адміністративні матеріали за ч.5 ст.121 КУпАП та ч.3 ст.130 КУпАП.
Крім цього, ОСОБА_4 , 24.07.2025, о 13.19 год., достовірно знаючи, що він позбавлений права керувати транспортним засобом, діючи умисно, маючи реальну можливість виконувати таке у встановлений вказаним судовим рішенням термін, умисно керував транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «ВАЗ 21093», н.з. НОМЕР_1 , по вулиці Дрогобицькій в м.Старий Самбір, Самбірського району Львівської області, порушивши обов`язок накладений рішенням суду, керуючи вказаним транспортним засобом, де був зупинений працівниками СРПП ВП№1 Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області.
Такими своїми діями ОСОБА_4 вчинив умисне невиконання постанов суду, які набрали законної сили, тобто кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.382 КК України.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Зазначив, що розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій за ч.1 ст.382 КК України, всі докази, зібрані на досудовому слідстві, вважає достовірними і дослідження їх в судовому засіданні недоцільним. 
Під час допиту в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 пояснив, що йому було відомо, що його тричі судом позбавлено права керування транспортними засобами, зокрема, постановами суду від 11.06.2024, 18.07.2024, 01.08.2024. Незважаючи на це, він продовжив керування транспортним засобом - автомобілем марки «ВАЗ 2109», зокрема, 30.05.2025 та 24.07.2025, з метою заробітку. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд суворо його не карати, стверджує, що у разі призначення судом покарання у виді штрафу, він зможе його оплатити. 
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинених кримінальних правопорушеннях визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальних актах, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд за згодою учасників судового розгляду обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, та визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.
Показання обвинуваченого ОСОБА_4 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.
За таких обставин, суд знаходить винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень доведеною поза розумним сумнівом та вважає, що його дії вірно кваліфіковано за ч.1 ст.382 КК України, як умисне невиконання постанов суду, які набрали законної сили.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст.66 КК України судом визнається його щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України судом не встановлено.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. 
При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо. 
Так, обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , судом враховується, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, наведеної у ст.12 КК України є нетяжким злочином. 
Також судом враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , зокрема те, що обвинувачений згідно ст.89 КК України не судимий, також береться до уваги його сімейний та матеріальний стан, зокрема, те, що він офіційно не працевлаштований, проте є працездатним (інвалідності не встановлено), посередньо характеризується за місцем свого проживання, також враховується його стан здоров`я, зокрема те, що обвинувачений під динамічним спостереженням у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.
Крім того, суд враховує обставину, яка відповідно до ст.66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 - щире каяття, та відсутність обставин, які обтяжують покарання відповідно до ст.67 КК України.
Що стосується питання осудності обвинуваченого ОСОБА_4 то суд керується тим, що його поведінка в ході досудового слідства та в судовому засіданні була адекватною, свої пояснення він надавав послідовно та змістовно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, а тому на стійке переконання суду обвинувачений є осудною особою.
Також, при призначені покарання суд враховує позицію прокурора, який в судовому засіданні просив призначити покарання для обвинуваченого у виді штрафу. 
Таким чином, беручи до уваги наведені обставини в сукупності, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 можливе шляхом застосування до нього покарання у виді штрафу у межах санкції, передбаченої частиною 1 статті 382 КК України, що на думку суду є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.
Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 ст.69 КК України, суд не вбачає.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. 
Питання про долю речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався. Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
Керуючись ст.100, 349, 368-371, 373-376 КПК України суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.382 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 500 (п`ятсот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень. 
Речові докази, а саме: 
- оптичний диск білого кольору з написом Fiesta DVD-R 4.7 GB 16 X, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;
- оптичний диск білого кольору з написом MEDIA DVD-R 4.7 GB 16 X, який зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Старосамбірський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. При цьому, вирок відповідно до ч.2 ст.394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. 
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1